2022 6 3
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
L 152/53
(41)
nepaisant to, kad yra nustatyti standartai, kuriais užtikrinamas visuomenės dalyvavimas priimant sprendimus aplinkos klausimais, kurie visapusiškai taikomi bendro intereso projektams, pagal šį reglamentą vis dar reikia imtis papildomų priemonių, kad būtų užtikrinti kuo aukštesni skaidrumo ir visuomenės dalyvavimo sprendžiant visus atitinkamus leidimų vykdyti bendro intereso projektus išdavimo procedūros klausimus standartai.
Jei išankstinės konsultacijos jau taikomos pagal nacionalines taisykles laikantis tų pačių ar aukštesnių standartų nei nustatytieji šiame reglamente, išankstinės konsultacijos prieš leidimų išdavimo procedūrą turėtų tapti neprivalomomis ir turėtų būti išvengta teisinių reikalavimų dubliavimosi;
(42)
tinkamai ir koordinuotai įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 2001/42/EB (19) bei 2011/92/ES (20) ir, kai taikytina, Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos Konvenciją dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais (21), pasirašytą 1998 m. birželio 25 d.
Orhuse, (toliau – Orhuso konvencija) bei Konvenciją dėl poveikio aplinkai vertinimo tarpvalstybiniame kontekste (22), pasirašytą 1991 m. vasario 25 d.
Espo (toliau – Espo konvencija), turėtų būti užtikrinta, kad būtų suderinti pagrindiniai poveikio aplinkai ir klimatui vertinimo principai, be kita ko tarpvalstybiniu mastu.
Komisija paskelbė gaires, kuriomis siekiama valstybėms narėms padėti nustatyti tinkamas teisėkūros ir ne teisėkūros priemones, kuriomis būtų supaprastintos energetikos infrastruktūros poveikio aplinkai vertinimo procedūros ir užtikrintas nuoseklus pagal Sąjungos teisę reikalaujamų bendro intereso projektų poveikio aplinkai vertinimo procedūrų taikymas.
Valstybės narės turėtų koordinuoti savo bendro intereso projektų vertinimus ir, kai įmanoma, numatyti bendrus vertinimus.
Valstybės narės turėtų būti skatinamos keistis geriausios praktikos pavyzdžiais ir stiprinti leidimų išdavimo procedūrų administracinį pajėgumą;
(43)
svarbu supaprastinti ir patobulinti leidimų išdavimo procedūrą, kiek įmanoma, tinkamai atsižvelgiant į subsidiarumo principą, nacionalines kompetencijas ir naujos energetikos infrastruktūros statybos procedūras.
Atsižvelgiant į tai, kad būtina skubiai plėtoti energetikos infrastruktūrą, supaprastinant leidimų išdavimo procedūrą turėtų būti nustatytas aiškus terminas, per kurį atitinkamos institucijos turėtų priimti sprendimą dėl projekto objektų statybos.
Tas terminas turėtų paskatinti veiksmingiau apibrėžti bei vykdyti procedūras ir jokiomis aplinkybėmis neturėtų kelti pavojaus aukštiems aplinkos apsaugos standartams pagal aplinkos teisės aktus ir visuomenės dalyvavimui.
Šiame reglamente turėtų būti nustatyti ilgiausi leidžiami terminai.
Tačiau valstybės narės, kai įmanoma, gali siekti išduoti leidimus per trumpesnius terminus, visų pirma kiek tai susiję su tokiais projektais kaip išmanieji tinklai, kuriems gali nereikėti tokių sudėtingų leidimų išdavimo procedūrų, kokių reikia perdavimo infrastruktūros atveju.
Kompetentingos institucijos turėtų būti atsakingos už tai, kad būtų laikomasi terminų;
(44)
kai tikslinga, valstybės narės turėtų galėti į bendruosius sprendimus įtraukti sprendimus, priimtus derybose su atskirais žemės savininkais, dėl prieigos prie nekilnojamojo turto, jo nuosavybės teisės ar teisės juo naudotis suteikimo, teritorijų planavimo, kuriuo nustatoma bendra konkretaus regiono žemės naudojimo paskirtis, įskaitant kitus plėtros veiksmus, pavyzdžiui, greitkelius, geležinkelius, pastatus ir gamtos apsaugos teritorijas, ir kuris nėra vykdomas konkrečiu planuojamo projekto tikslu ir dėl veiklos leidimų išdavimo, kontekste.
Vykdant leidimų išdavimo procedūrą, bendro intereso projektas turėtų galėti apimti susijusią infrastruktūrą tiek, kiek ji yra būtina projekto objektų statybai ar veikimui.
Šis reglamentas, visų pirma nuostatos dėl leidimų išdavimo, visuomenės dalyvavimo ir bendro intereso projektų įgyvendinimo, turėtų būti taikomas nedarant poveikio Sąjungos ir tarptautinei teisei, įskaitant nuostatas dėl aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos, ir nuostatoms, priimtoms pagal bendrą žuvininkystės politiką ir integruotą jūrų politiką, visų pirma Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2014/89/ES (23);
(45)
visas bendro intereso projektų rengimo, objektų statybos, eksploatacijos ir priežiūros sąnaudas paprastai turėtų padengti infrastruktūros naudotojai.
Paskirstant sąnaudas turėtų būti užtikrinama, kad galutiniams naudotojams nebūtų užkrauta neproporcinga našta, ypač jeigu dėl to galėtų atsirasti energijos nepriteklius.
Bendros svarbos projektai turėtų atitikti tarpvalstybinio sąnaudų paskirstymo reikalavimus, jei rinkos paklausos ar numatomo poveikio tarifams vertinimo rezultatai rodo, kad negalima tikėtis, jog sąnaudos bus padengtos infrastruktūros naudotojų pagal nustatytus tarifus mokamais mokesčiais;
(19) 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 197, 2001 7 21, p. 30).
(20) 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 26, 2012 1 28, p. 1).
(21) OL L 124, 2005 5 17, p. 4.
(22) OL C 104, 1992 4 24, p. 7.
(23) 2014 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/89/ES, kuria nustatoma jūrinių teritorijų planavimo sistema (OL L 257, 2014 8 28, p. 135).