RO
23.5.2022
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
L 144/69
În ceea ce privește stocul de carbon din sol: emisiile de carbon din sol trebuie incluse și modelate în cadrul acestei subcategorii (de exemplu, de pe câmpurile de orez).
Emisiile de carbon din sol provenite din reziduuri supraterane (cu excepția pădurilor autohtone) trebuie modelate în cadrul subcategoriei 2, ca și în cazul utilizării reziduurilor forestiere neautohtone sau a paielor.
Absorbția (acumularea) carbonului în sol trebuie exclusă din rezultate, de exemplu, din gestionarea pajiștilor sau amenajarea îmbunătățită a teritoriului, prin tehnici de lucrări ale solului sau alte măsuri de gestionare întreprinse în legătură cu terenurile agricole.
Stocarea carbonului în sol poate fi inclusă în studiul PEF doar ca informație suplimentară referitoare la mediu și sub rezerva furnizării unei dovezi în acest sens.
În cazul în care legislația prevede diferite cerințe privind modelarea la nivel de sector, cum ar fi Decizia UE privind contabilizarea gazelor cu efect de seră din 2013 (41), care prevede contabilizarea stocului de carbon, stocarea trebuie modelată în conformitate cu legislația relevantă și furnizată în cadrul informațiilor suplimentare referitoare la mediu.
4.4.11
C o mp e n s ă r i Termenul „compensare” este adesea utilizat cu referire la activitățile unei terțe părți de reducere a GES, de exemplu, sistemele reglementate din cadrul Protocolului de la Kyoto (vechiul mecanism de dezvoltare nepoluantă; punere în aplicare în comun), noile mecanisme care au făcut obiectul negocierilor prevăzute la articolul 6 din Acordul de la Paris privind sistemele de comercializare a certificatelor de emisii sau schemele voluntare.
Compensările sunt reduceri ale GES folosite pentru a compensa emisiile de GES produse în altă parte, de exemplu pentru a realiza un obiectiv sau a atinge un prag voluntar sau obligatoriu privind gazele cu efect de seră.
Compensările sunt calculate în funcție de o situație de referință care reprezintă un scenariu ipotetic a ceea ce ar fi putut însemna emisiile în absența proiectului de reducere care generează compensările.
Printre exemple se numără compensarea emisiilor de carbon prin mecanismul de dezvoltare nepoluantă, creditele de carbon și alte compensări externe sistemului.
Compensările nu trebuie incluse în evaluarea impactului unui studiu PEF, ci trebuie raportate separat, ca „informații suplimentare referitoare la mediu.”
4.5
Abordarea proceselor multifuncționale În cazul în care un proces sau o instalație are mai mult de o funcție, și anume furnizează mai multe bunuri și/sau servicii („co-produse”), acesta (aceasta) este „multifuncțional(ă)”.
În aceste situații, toate intrările și emisiile legate de procesul în cauză trebuie împărțite în mod principial între produsul vizat și celelalte co-produse.
Sistemele care implică multifuncțio­ nalitatea proceselor trebuie modelate în conformitate cu următoarea ierarhie decizională.
Cerințele specifice de alocare din alte secțiuni ale acestei metode prevalează întotdeauna asupra celor prevăzute în prezenta secțiune (de exemplu, secțiunile 4.4.2 privind energia electrică, 4.4.3 privind transportul, 4.4.10 privind emisiile de GES sau 4.5.1 privind activitățile de abator).
Ierarhie decizională
1)
Subdivizare sau extinderea sistemului
În conformitate cu EN ISO 14044:2006, ori de câte ori este posibil, ar trebui folosită subdivizarea sau extinderea sistemului pentru a se evita alocarea.
Subdivizarea se referă la dezagregarea proceselor sau instalațiilor multifuncționale pentru a izola fluxurile de intrare direct asociate cu fiecare ieșire din proces sau din instalație.
Extinderea sistemului se referă la extinderea sistemului prin includerea de funcții suplimentare legate de co-produse.
Întâi trebuie studiat dacă este posibilă subdivizarea sau extinderea procesului analizat.
În cazul în care subdivizarea este posibilă, trebuie colectate date de inventar numai pentru acele procese unitare care sunt direct atribuibile (42) bunurilor/serviciilor în cauză.
Sau, dacă sistemul poate fi extins, funcțiile suplimentare trebuie incluse în analiză și rezultatele comunicate pentru sistemul extins în ansamblu, mai degrabă decât la nivel individual de co-produs.
2)
Alocare bazată pe o relație fizică subiacentă relevantă
În cazul în care nu este posibilă aplicarea subdivizării sau a extinderii sistemului, ar trebui să se aplice alocarea: intrările și ieșirile sistemului ar trebui împărțite între diferitele produse sau funcții ale acestuia în așa fel încât să reflecte relațiile fizice subiacente relevante dintre acestea (EN ISO 14044:2006).
(41) Decizia nr.
529/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind normele de contabilizare și planurile de acțiune referitoare la emisiile și absorbțiile de gaze cu efect de seră care rezultă din activități legate de exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură, JO L 165/80.
(42) „Direct atribuibil(ă)” se referă la un proces, o activitate sau un impact care are loc în cadrul limitelor definite ale sistemului.