24.3.2022
SK
Úradný vestník Európskej únie
L 97/59
8.1.3.3.
K r i t é r i u m A l t m a r k 3 (358) Podľa tretieho kritéria rozsudku vo veci Altmark prijatá náhrada nemôže prekročiť sumu, ktorá je potrebná na
pokrytie všetkých nákladov alebo ich časti, vzniknutých pri plnení záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme, pri zohľadnení príslušných príjmov a primeraného zisku.
(359) V rozhodnutí vo veci Altmark sa však nestanovuje presné vymedzenie primeraného zisku.
Podľa rozhodnutia
o službách všeobecného hospodárskeho záujmu primeraný zisk by sa mal chápať ako miera rentability kapitálu, ktorú by vyžadoval bežný podnik zvažujúci – pri zohľadnení úrovne rizika – či bude, alebo nebude poskytovať služby všeobecného hospodárskeho záujmu počas celého trvania obdobia poverenia.
Úroveň rizika závisí od dotknutého sektora, druhu služby a povahy mechanizmu náhrad.
(360) V rozhodnutí z roku 2012 Komisia vyjadrila pochybnosti, pokiaľ ide o proporcionalitu náhrady vyplatenej
spoločnosti CdI.
Komisia prijala najmä predbežné stanovisko, že v rizikovej prirážke 6,5 % sa nezohľadňuje primeraná úroveň rizika, keďže prima facie sa zdá, že spoločnosť CdI neprevzala riziká, ktoré sa bežne znášajú pri prevádzke takýchto služieb.
Konkrétnejšie ide o to, že nákladové prvky, ktoré boli zohľadnené na účely výpočtu náhrady, zahŕňajú všetky náklady spojené s poskytovaním služby, pričom sa prihliadalo napríklad na zmeny cien paliva.
Komisia sa preto v tejto fáze domnievala, že spoločnosť CdI mohla získať nadmernú náhradu.
(361) Komisia konštatuje, že určité aspekty v metóde náhrady, ktorá bola stanovená v novom dohovore, zrejme
skutočne vedú k zníženiu komerčného rizika, ktoré vzniklo spoločnosti CdI a neskôr spoločnosti SNS.
Najmä maximálne cestovné, ktoré môže prevádzkovateľ účtovať, sa každoročne upravuje s cieľom zohľadniť infláciu a zmeny v nákladoch na palivo.
Nový dohovor okrem toho obsahuje určité doložky, ktorých cieľom je zacho­ vanie hospodársko-finan čnej rovnováhy služby vo verejnom záujme (pozri odôvodnenie 130).
Najmä v prípade, ak by bola náhrada za služby vo verejnom záujme nedostatočná na pokrytie nákladov na služby, ktoré boli zverené na základe nového dohovoru, tieto doložky umožňujú revidovať i) rozsah pôsobnosti týchto služieb; ii) spôsob, akým sa služby realizujú (napr. druh lodí); alebo iii) maximálne cestovné.
(362) Na uvedené doložky sa však vzťahuje viacero obmedzení.
Podľa článku 8 nového dohovoru sa hospodársko-
finančná rovnováha služby vo verejnom záujme preskúma len raz za tri roky.
Ak z tohto preskúmania vyplynie, že náhrada nie je dostatočná na pokrytie nákladov na službu vo verejnom záujme, prevádzkovateľ a talianske orgány sa potom môžu dohodnúť len na zmenách na nasledujúce trojročné obdobie.
Ak sa v príjmoch alebo nákladoch na službu vo verejnom záujme ukážu nepredvídateľné štrukturálne rozdiely o viac ako 3 % vyššie alebo nižšie ako hodnoty stanovené v novom dohovore, podľa článku 9 tohto dohovoru môžu strany požiadať (na základe viacerých podmienok) o preskúmanie hospodársko-finan čnej rovnováhy.
Podľa oboch článkov sú takéto zmeny (ak sa vôbec uskutočnia) výsledkom rokovacieho konania a prevádzkovateľ musí až do dosiahnutia dohody pokračovať v prevádzke nezmenenej služby vo verejnom záujme.
Prevádzkovateľ preto zostáva čiastočne vystavený riziku, že náhrada nebude dostatočná na pokrytie nákladov na prevádzku služby.
Zatiaľ čo články 8 a 9 nového dohovoru sa môžu použiť na obnovenie hospodársko-finan čnej rovnováhy, uskutočňuje sa to len na výhľadovom základe, pričom nie je možná nijaká retroaktívna korekcia.
(363) Ako už bolo vysvetlené v odôvodneniach 49 – 58, v smernici CIPE sa stanovuje, že na určenie návratnosti
kapitálu pomocou vzorca WACC by sa použila riziková prirážka 6,5 %.
V prípade spoločnosti Siremar Taliansko pôvodne zohľadnilo v rámci tohto vzorca koeficient beta 0,56.
Koeficient beta odráža riziko činností vykonáva­ ných prevádzkovateľom a z jeho úrovne vyplýva, že pri výpočte návratnosti kapitálu Taliansko zohľadnilo skutočnosť, že riziko činnosti vykonávanej prevádzkovateľom je značne nižšie než trhové riziko.
Taliansko však počas formálneho vyšetrovania (pozri odôvodnenie 218) objasnilo, že vzhľadom na to, že zákonom z roku 2009 je stanovená horná hranica výšky náhrady, bolo prijaté rozhodnutie zjednodušiť výpočet uplatnením sadzby 6,5 % ako paušálnej sadzby pre návratnosť kapitálu.
Talianske orgány zároveň preukázali, že uplatnenie úplnej metodiky stanovenej v smernici CIPE by viedlo k návratnosti kapitálu, ktorá presahuje 6,5 % (t. j. 8,87 %).
Taliansko sa preto domnieva, že jeho zjednodušený prístup je konzervatívny a neumožňuje v prípade tohto prevádzkovateľa náhradu vyššiu, ako bola stanovená podľa smernice CIPE.
(364) Na základe uvedených informácií Komisia v odôvodnení (363) rozhodnutia z roku 2020 o spoločnostiach
Tirrenia a CIN porovnala návratnosť kapitálu na úrovni 6,5 %, ktorá bola takisto uplatnená na výpočet náhrady pre spoločnosť, ktorá bola predmetom daného vyšetrovania (t. j. spoločnosť CIN), s mediánovou návratnosťou kapitálu, ktorú vytvorila referenčná skupina v roku 2011 (rok pred prvým poverením spoločnosti CdI).
Refe­ renčná skupina pozostávala z vybraných prevádzkovateľov trajektov, ktorí ponúkali námorné spojenia v rámci