24.3.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
L 97/81
vedea nota de subsol 135) și că rata este mai mare decât prima de capital de risc de 6,5 % prevăzută de directiva CIPE, dar mai mică decât rata rezultată din aplicarea integrală a metodologiei CIPE (și anume 8,87 %; a se vedea considerentul 218).
În cazul în care s-ar fi aplicat rata de 6,5 %, rentabilitatea capitalului investit ar fi fost în valoare de doar 5 milioane EUR.
Prin urmare, Comisia constată că, pentru 2010, Siremar a fost supracompensat ă cu aproximativ 0,9 milioane EUR; — în al patrulea rând, după ce Siremar a intrat în administrare extraordinară în septembrie 2010 (în acest caz, o procedură de lichidare), situațiile financiare din 2010, 2011 și 2012 nu au fost întocmite.
Același lucru este valabil și pentru contabilitatea pentru fiecare linie în parte în legătură cu anii 2011 și 2012.
În schimb, în conformitate cu legislația aplicabilă, administrația extraordinară a întocmit și a transmis rapoarte trimestriale autorităților naționale de supraveghere, și anume Ministerului Dezvoltării Economice.
Aceste rapoarte arată că rezultatele totale din exploatare între septembrie 2010 și iunie 2012 au fost negative, cu o pierdere de 0,7 milioane EUR.
Până în luna septembrie 2012, și anume după transferul ramurii de activitate către CdI, aceste pierderi operaționale au crescut la 4,8 milioane EUR.
Prin urmare, Siremar a înregistrat pierderi deoarece a continuat să îndeplinească obligațiile de serviciu public în timpul desfășurării procedurii de vânzare a ramurii de activitate Siremar.
Deși Comisia regretă faptul că, pentru 2011 și pentru prima jumătate a anului 2012, nu s-a întocmit contabilitatea pentru fiecare linie în parte, Italia a confirmat că, în timpul prelungirii, Siremar nu a furnizat niciun serviciu în afara obligațiilor sale de serviciu public.
Întrucât rezultatele financiare globale pentru perioada septembrie 2010-septembrie 2012 au fost negative, aceste documente sugerează cu fermitate că Siremar nu a fost supracompensat ă în perioada ulterioară intrării sale în administrare extraordinară și că supracompensa ția limitată pe care a primit-o în 2010 s-a pierdut în anii următori.
(477) În acest context, luând în considerare circumstanțele foarte specifice ale privatizării ramurii de activitate Siremar și
pe baza informațiilor prezentate de autoritățile italiene, Comisia constată că supracompensa ția limitată pe care a identificat-o pentru 2010 a fost contrabalansată de pierderile din perioada ulterioară.
Prin urmare, Comisia concluzionează că Siremar nu a fost supracompensat ă în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2010 și 30 iulie 2012, luată în ansamblu.
Întrucât, în decizia sa din 2011, Comisia a exprimat o serie de îndoieli cu privire la o potențială supracompensare a societății Siremar numai pentru perioada respectivă, Comisia consideră că îndoielile sale cu privire la acest aspect au fost înlăturate.
(478) Punctul 49 din cadrul SIEG din 2011 prevede obligația statelor membre de a se asigura că respectiva compensație
acordată pentru furnizarea SIEG nu conduce la primirea de către întreprinderi a unei supracompensări (astfel cum a fost definită la punctul 47 din cadrul respectiv).
Într-adevăr, statele membre trebuie să furnizeze dovezi la solicitarea Comisiei.
Mai mult, acestea trebuie să efectueze controale regulate sau să se asigure că astfel de controale sunt efectuate la sfârșitul perioadei de valabilitate a actului de atribuire și, în orice caz, la intervale de cel mult trei ani.
În această privință, Comisia constată că autoritățile italiene au furnizat dovezile necesare, astfel cum s-a menționat mai sus (a se vedea considerentele 469 și 470).
Într-adevăr, în 2009 și 2010, Siremar a prezentat contabilitatea pentru fiecare rută în parte ministrului care asigura supravegherea, permițându-i acestuia să verifice valoarea compensației.
Începând cu 17 septembrie 2010, prezența comisarului extraordinar, desemnat de statul italian, supus unor norme detaliate în temeiul legislației naționale și cu răspundere civilă și penală, a oferit o altă garanție împotriva supracompensării.
În plus, Comisia reamintește că respectiva compensație se plătește în tranșe, că plata finală se face pe baza costurilor și a veniturilor efective din anul respectiv și că, după 25 noiembrie 2010, prin decizia comisiei interministeriale, orice valoare a supracompensării se deduce din viitoarele plăți în avans ale subvențiilor (a se vedea considerentul 43).
În acest context, deși Siremar a fost supracompensat ă în 2010, Comisia observă că supracompensarea a fost, cu toate acestea, consumată în anii următori, întrucât Siremar în AE înregistra pierderi (a se vedea considerentul 476).
Prin urmare, nu s-a acordat nicio supracompensare în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2010 și 30 iulie 2012, luată în ansamblu.
În acest context, Comisia concluzionează că, ținând seama de circumstanțele foarte specifice ale privatizării, care a fost efectuată de administrația extraordinară, asigurând, în același timp, continuitatea serviciilor publice, măsurile descrise mai sus ar putea fi considerate suficiente pentru a evita și a detecta supracompensarea.
(479) Pe baza elementelor descrise mai sus (a se vedea considerentele 472-478), Comisia concluzioneaz ă că sunt
îndeplinite cerințele aplicabile prevăzute la secțiunea 2.8 din cadrul SIEG din 2011.
8.3.1.7.
P r i o r i t a t e a l a a c o s t a r e
(480) Articolul 19-ter alineatul (21) din Decretul-lege nr.
135/2009 menționează în mod clar faptul că prioritatea la
acostare este necesară pentru a garanta continuitatea teritorială cu insulele și din perspectiva obligațiilor de serviciu public ale societăților fostului grup Tirrenia, inclusiv Siremar.
Într-adevăr, dacă nu ar exista nicio prio­ ritate la acostare pentru societățile însărcinate cu obligații de serviciu public, acestea ar putea (uneori) să fie nevoite să își aștepte rândul înainte să acosteze și, prin urmare, să aibă întârzieri, ceea ce ar submina scopul de a asigura o legătură fiabilă și convenabilă pentru cetățeni.
În cazul Siremar, un orar de circulație regulat este, întradevăr, necesar pentru a satisface nevoile de mobilitate ale populației insulelor mai mici și pentru a contribui