24.3.2022
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
L 97/59
8.1.3.3.
C r i t e r i u l A l t m a r k 3 (358) În conformitate cu cel de al treilea criteriu Altmark, compensația primită nu poate depăși ceea ce este necesar
pentru a acoperi în totalitate sau în parte costurile suportate în cursul îndeplinirii obligațiilor de serviciu public, luând în considerare veniturile rezultate și un profit rezonabil.
(359) Cu toate acestea, hotărârea Altmark nu conține o definiție precisă a profitului rezonabil.
Potrivit comunicării
privind SIEG, prin „profit rezonabil” ar trebui să se înțeleagă rata rentabilității capitalului de care ar avea nevoie o întreprindere tipică atunci când analizează dacă să furnizeze sau nu serviciul de interes economic general pe întreaga durată de atribuire, ținând cont de nivelul de risc.
Nivelul de risc depinde de sectorul vizat, de tipul serviciului și de caracteristicile mecanismului de compensare.
(360) În decizia din 2012, Comisia a exprimat o serie de îndoieli cu privire la proporționalitatea compensației plătite
CdI.
În special, Comisia a considerat, cu titlu preliminar, că prima de risc de 6,5 % nu reflectă un nivel adecvat de risc deoarece, prima facie, CdI nu părea să își asume riscurile suportate în mod normal în furnizarea unor astfel de servicii.
Mai exact, elementele de cost luate în considerare pentru a calcula compensația includ toate costurile implicate în furnizarea serviciului și, de exemplu, au fost luate în calcul variații ale prețurilor combustibilului.
Prin urmare, Comisia a considerat la acel moment că este posibil ca CdI să fi primit o compensație prea mare.
(361) Comisia constată că anumite aspecte ale metodei de compensare, astfel cum sunt prevăzute în noua convenție,
par, într-adevăr, să reducă riscul comercial suportat de CdI și, ulterior, de SNS.
În special, tarifele maxime pe care le poate percepe operatorul sunt ajustate anual pentru a lua în calcul inflația și pentru a reflecta variațiile costurilor cu combustibilul.
Mai mult, noua convenție conține anumite clauze care urmăresc să mențină echilibrul economico-financiar al serviciului public (a se vedea considerentul 130).
În special, în cazul în care compensația pentru obligația de serviciu public ar fi insuficientă pentru a acoperi costul serviciilor încredințate prin noua convenție, aceste clauze permit revizuirea (i) domeniului de aplicare al acestor servicii, (ii) a modului în care aceste servicii sunt furnizate (de exemplu, tipul navelor) sau (iii) a tarifelor maxime.
(362) Totuși, clauzele menționate mai sus fac obiectul unei serii de restricții.
În special, în temeiul articolului 8 din noua
convenție, echilibrul economico-financiar al serviciului public este revizuit doar o dată la trei ani.
În cazul în care această revizuire arată că respectiva compensație este insuficientă pentru a acoperi costurile aferente serviciului public, atunci operatorul și autoritățile italiene pot conveni asupra unor modificări doar pentru următoarea perioadă de trei ani.
În cazul în care veniturile sau costurile aferente serviciului public prezintă diferențe struc­ turale neprevăzute care sunt cu 3 % mai mari sau mai mici decât valorile stabilite în noua convenție, articolul 9 din aceasta permite părților să solicite (în anumite condiții) o revizuire a echilibrului economico-financiar.
În temeiul ambelor articole, astfel de modificări (dacă există) sunt rezultatul unei proceduri de negociere și, până se ajunge la un acord, operatorul trebuie să continue să furnizeze serviciul public în condiții neschimbate.
În consecință, operatorul rămâne parțial expus la riscul ca respectiva compensație să fie insuficientă pentru a-și acoperi costurile aferente furnizării serviciului în cauză.
Deși articolele 8 și 9 din noua convenție pot fi utilizate pentru a restabili echilibrul economico-financiar, acest lucru este realizat doar pentru viitor și nu este posibilă nicio corecție retroactivă.
(363) Astfel cum se explică în considerentele 49-58, directiva CIPE prevede că se utilizează prima de risc de 6,5 %
pentru a se stabili rentabilitatea capitalului cu ajutorul formulei WACC.
În special, pentru Siremar, Italia a luat inițial în considerare o valoare a coeficientului beta de 0,56 pentru formula respectivă.
Coeficientul beta reflectă riscul activității desfășurate de operator, iar nivelul său arată că, pentru calculul rentabilității capitalului, Italia a luat în considerare faptul că riscul activității desfășurate de operator este substanțial mai mic decât riscul de piață.
Cu toate acestea, în cursul investigației oficiale (a se vedea considerentul 218), Italia a clarificat faptul că, întrucât valoarea compensației este plafonată prin legea din 2009, s-a luat decizia de a simplifica modul de calcul prin aplicarea valorii de 6,5 % ca rată forfetară a rentabilității capitalului.
Autoritățile italiene au demonstrat, de asemenea, că aplicarea întregii metodologii, astfel cum este prevăzută în directiva CIPE, ar fi determinat o rentabilitate a capitalului care depășește nivelul de 6,5 % (și anume 8,87 %).
Din acest motiv, Italia consideră că abordarea sa simplificată este prudentă și nu permite o compensație mai ridicată pentru operator decât cea stabilită în temeiul directivei CIPE.
(364) În acest context, la considerentul 363 din decizia privind Tirrenia/CIN din 2020, Comisia a comparat rentabi­
litatea capitalului de 6,5 %, care a fost, de asemenea, aplicată în legătură cu calculul compensației pentru societatea care a făcut obiectul investigației respective (și anume CIN), cu rentabilitatea medie a capitalului generată de un grup de referință în 2011 (anul anterior primei încredințări a serviciilor către CdI).
Grupul de