24.3.2022.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
L 97/81
vairāk nekā divas reizes lielāks par vidējo ikgadējo ieguldīto kapitālu, par kuru ziņoja CdI un vēlāk SNS (sk.
135. zemsvītras piezīmi), un ka likme ir augstāka nekā 6,5 % riska kapitāla prēmija, kas noteikta CIPE direktīvā, bet zemāka nekā likme, kas izriet no pilnīgas CIPE metodikas piemērošanas (t. i., 8,87 %, sk. 218. apsvērumu).
Ja būtu piemērota 6,5 % likme, ROIC būtu tikai 5 miljoni EUR.
Tādējādi Komisija atzīmē, ka par 2010. gadu Siremar saņēma pārmērīgu kompensāciju aptuveni 0,9 miljonu EUR apmērā,
— ceturtkārt, pēc tam, kad Siremar 2010. gada septembrī piemēroja ārkārtas administratīvo procedūru (šajā gadījumā – likvidācijas procedūra), 2010., 2011. un 2012. gada finanšu pārskati netika sagatavoti.
Tas pats attiecas uz 2011. un 2012. gada maršrutu pārskatiem.
Gluži pretēji – saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem ārkārtas administrācija sagatavoja un iesniedza ceturkšņa ziņojumus uzraugošajām valsts iestādēm, t. i., Ekonomikas attīstības ministrijai.
Šie pārskati liecina, ka kopējie darbības rezultāti laikā no 2010. gada septembra līdz 2012. gada jūnijam bija negatīvi, ar zaudējumiem 0,7 miljonu EUR apmērā.
Līdz 2012. gada septembrim, t. i., pēc darbības filiāles nodošanas CdI, šie zaudējumi no saimnieciskās darbības bija pieauguši līdz 4,8 miljoniem EUR.
Tāpēc Siremar cieta zaudējumus, jo tas turpināja pildīt sabiedrisko pakalpojumu saistības, kamēr noritēja Siremar darbības filiāles pārdošanas procedūra.
Lai gan Komisija pauž nožēlu, ka par 2011. gadu un 2012. gada pirmo pusgadu netika sagatavoti pārskati par katru maršrutu, Itālija ir apstip­ rinājusi, ka pagarinājuma termiņā Siremar nesniedza pakalpojumus, kas pārsniegtu tā sabiedrisko pakalpojumu saistības.
Tā kā kopējie finanšu rezultāti laikposmā no 2010. gada septembra līdz 2012. gada septembrim bija negatīvi, šie dokumenti nepārprotami liecina, ka Siremar nav saņēmis pārmērīgu kompensāciju laikposmā pēc tam, kad tam piemēroja ārkārtas administratīvo procedūru, un ka ierobežotā pārmērīgā kompensācija, ko tas saņēma 2010. gadā, tika zaudēta turpmākajos gados.
(477) Ņemot vērā minēto un ļoti īpašos Siremar darbības filiāles privatizācijas apstākļus un pamatojoties uz Itālijas
iestāžu iesniegto informāciju, Komisija norāda, ka ierobežotā pārmērīgā kompensācija, ko tā konstatēja par 2010. gadu, tika zaudēta turpmākajā laikposmā zaudējumu dēļ.
Tāpēc Komisija secina, ka kopumā laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 30. jūlijam Siremar nav saņēmis pārmērīgu kompensāciju.
Tā kā Komisija savā 2011. gada lēmumā par iespējamu pārmērīgu kompensāciju Siremar bija paudusi šaubas tikai par šo laikposmu, Komisija uzskata, ka tās šaubas par šo jautājumu ir kliedētas.
(478) 2011. gada VTNP nostādņu 49. punktā ir noteikts, ka dalībvalstīm jāpārliecinās, vai kompensācija, ko piešķir
saistībā ar VTNP sniegšanu, nerada situāciju, kurā uzņēmumi saņem pārmērīgu kompensāciju (kā definēts minēto nostādņu 47. punktā).
Patiešām, dalībvalstīm pēc Komisijas pieprasījuma jāiesniedz pierādījumi.
Turklāt pilnvaro­ juma termiņa beigās tām jāveic regulāras pārbaudes vai jānodrošina šādu pārbaužu veikšana, un jebkurā gadījumā šādas pārbaudes jāveic vismaz reizi trīs gados.
Šajā saistībā Komisija atzīmē, ka Itālijas iestādes ir iesniegušas nepieciešamos pierādījumus, kā izklāstīts iepriekš (sk.
469. un 470. apsvērumu).
Patiešām, 2009. un 2010. gadā Siremar iesniedza uzraugošajai ministrijai pārskatus par katru maršrutu, lai ministrija varētu pārskatīt kompensā­ cijas summu.
No 2010. gada 17. septembra ārkārtas komisārs, ko norīkoja Itālijas valsts, ievērojot sīki izstrādātus valsts tiesību aktu noteikumus un civiltiesisko un kriminālatbildību, bija vēl viens aizsardzības pasākums pret pārmērīgu kompensāciju.
Turklāt Komisija atgādina, ka kompensācija tiek izmaksāta pa daļām; ka pēdējā izmaksa tiek veikta, pamatojoties uz faktiskajām gada izmaksām un ieņēmumiem; un ka pēc 2010. gada 25. novembra ar Starpministriju konferences lēmumu jebkāda pārmērīgas kompensācijas summa tiek atskaitīta no turpmākajiem avansa subsīdiju maksājumiem (sk.
43. apsvērumu).
Ņemot vērā šos apstākļus, lai gan Siremar 2010. gadā saņēma pārmērīgu kompensāciju, Komisija norāda, ka šī pārmērīgā kompensācija tomēr tika iztērēta nākamajos gados, jo Siremar, kam piemēro ārkārtas administratīvo procedūru, cieta zaudējumus (sk.
476. apsvērumu).
Tāpēc kopumā par laikposmu no 2010. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 30. jūlijam pārmērīga kompensācija netika piešķirta.
Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija secina, ka, ņemot vērā ļoti īpašos privatizācijas apstākļus, ko nodro­ šināja ārkārtas administrācija, nepārtraucot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, iepriekš izklāstītie pasākumi ir uzskatāmi par pietiekamiem, lai izvairītos no pārmērīgas kompensācijas un to atklātu.
(479) Pamatojoties uz iepriekš aprakstītajiem elementiem (sk. 472.–478.
apsvērumu), Komisija secina, ka 2011. gada
VTNP nostādņu 2.8. iedaļas (Kompensācijas summa) piemērojamās prasības ir izpildītas.
8.3.1.7.
P i e t a u v o š a n ā s p r i o r i t ā t e (480) Dekrētlikuma 135/2009. gada 19.ter panta 21. punktā ir skaidri noteikts, ka pietauvošanās prioritāte ir nepiecie­
šama, lai garantētu teritoriālo nepārtrauktību ar salām, arī ņemot vērā bijušās Tirrenia grupas uzņēmumu, tostarp Siremar, sabiedrisko pakalpojumu saistības.
Patiešām, ja uzņēmumiem, kam uzticētas sabiedrisko pakalpojumu saistības, nebūtu pietauvošanās prioritātes, tiem (dažreiz) varētu nākties gaidīt savu kārtu pirms piestāšanas ostā, tādējādi izraisot kavējumus, kas grautu mērķi nodrošināt uzticamu un ērtu savienojamību iedzīvotājiem.
Siremar gadījumā regulārs grafiks ir nepieciešams, lai apmierinātu mazāko salu iedzīvotāju pārvietošanās vajadzības un