24.3.2022
ET
Euroopa Liidu Teataja
L 97/81
6,5 % riskikapitali preemia, kuid madalam kui CIPE metoodika täielikust kohaldamisest tulenev määr (st 8,87 %, vt põhjendus 218).
Kui oleks kohaldatud 6,5 % määra, oleks investeeritud kapitali tootlus olnud vaid 5 miljonit eurot.
Seega märgib komisjon, et Siremar sai 2010. aasta eest ligikaudu 0,9 miljonit eurot ülemäärast hüvitist;
— neljandaks, pärast seda, kui Siremar kaasati 2010. aasta septembris erakorralisse haldusmenetlusse (antud juhul likvideerimismenetlusse), ei koostatud 2010., 2011. ja 2012. aasta raamatupidamisaruannet.
Sama kehtib ka 2011. ja 2012. aasta liinide kaupa koostatud raamatupidamisarvestuse kohta.
Selle asemel ja kooskõlas kohaldatava õigusega koostas ja esitas erakorraline juhtkond kvartaliaruanded järelevalvet tegevatele riigi ametiasutustele, st majandusarengu ministeeriumile.
Need aruanded näitavad, et 2010. aasta septembrist kuni 2012. aasta juunini oli ärikasum negatiivne, kuna saadi 0,7 miljonit eurot kahjumit.
2012. aasta septembriks, st pärast äriüksuse CdI-le üleandmist, oli tegevuskahjum kasvanud 4,8 miljoni euroni.
Seega kandis Siremar kahjumit, kui ta jätkas avalike teenuste osutamise kohustuste täitmist ajal, millal käis Siremari äriüksuse müügimenetlus.
Kuigi komisjon peab kahetsusväärseks, et 2011. aasta ja 2012. aasta esimese poole kohta ei koostatud liinide kaupa raamatupidamisarvestust, on Itaalia kinnitanud, et Siremar ei osutanud pikendamise ajal väljaspool oma avaliku teenindamise kohustusi ühtegi teenust.
Kuna 2010. aasta septembri ja 2012. aasta septembri vahelisel ajal olid üldised finantstulemused negatiivsed, viitavad need dokumendid kindlalt sellele, et Siremarile ei makstud pärast erakorralisse haldusmenetlusse kaasamist ülemäärast hüvitist ning et 2010. aastal saadud väike ülemäärane hüvitis järgnenud aastatel kaotati.
(477) Selle taustal, võttes arvesse Siremari äriüksuse erastamise väga spetsiifilisi asjaolusid ja tuginedes Itaalia ameti­
asutuste esitatud teabele, märgib komisjon, et väikese ülemäärase hüvitise, mis 2010. aasta puhul tuvastati, muutis olematuks järgnenud perioodil kantud kahju.
Seetõttu jõuab komisjon järeldusele, et ajavahemikul 1. jaanuarist 2010 kuni 30. juulini 2012 tervikuna Siremarile ülemäärast hüvitist ei makstud.
Kuna komisjon väljendas oma 2011. aasta otsuses kahtlusi Siremarile võimaliku ülemäärase hüvitise maksmise kohta ainult sellel perioodil, leiab komisjon, et selles küsimuses on tema kahtlused hajutatud.
(478) Üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2011. aasta raamistiku punktis 49 on sätestatud, et liikmes­
riigid peavad tagama, et ettevõtjad ei saaks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise eest makstava hüvitise tulemusena ülemäärast hüvitist (nagu on kindlaks määratud raamistiku punktis 47).
On tõsi, et liikmes­ riigid peavad esitama tõendeid, kui komisjon neid nõuab.
Peale selle peavad liikmesriigid korraldama korrapära­ seid kontrollimisi või tagama selliste kontrollimiste tegemise ülesande lõppemisel, kuid mitte harvemini kui iga kolme aasta tagant.
Sellega seoses märgib komisjon, et Itaalia ametiasutused on esitanud vajalikud tõendid eespool kirjeldatu kohaselt (vt põhjendused 469 ja 470).
Siremar esitas 2009. ja 2010. aastal järelevalvet tegevale minis­ teeriumile liinide kaupa raamatupidamisarvestuse, mis võimaldas viimasel hüvitise summa üle vaadata.
Alates 17. septembrist 2010 andis erakorralise voliniku – kelle nimetas ametisse Itaalia riik ja kelle suhtes kohaldatakse siseriikliku õiguse üksikasjalikke eeskirju ning kelle ametiga kaasneb tsiviil- ja kriminaalvastutus – kohalolek veel ühe kaitsemeetme ülemäärase hüvitamise vastu.
Lisaks tuletab komisjon meelde, et hüvitis makstakse välja osade kaupa; et lõplik väljamakse tehakse aasta tegelike kulude ja tulude põhjal ja et pärast 25. novembrit 2010 arvatakse ministeeriumidevahelise konverentsi otsusega mis tahes ülemäärane hüvitis maha toetuse tulevastest ettemaksetest (vt põhjendus 43).
Seda arvestades märgib komisjon, et kuigi Siremarile maksti 2010. aastal ülemäärast hüvitist, muutus see ülemäärane hüvitis järgnenud aastatel siiski olematuks, kuna erakorralisse haldus­ menetlusse kaasatud Siremar teenis kahjumit (vt põhjendus 476).
Seetõttu ei antud ajavahemikul 1. jaanuarist 2010 kuni 30. juulini 2012 tervikuna ülemäärast hüvitist.
Selle taustal järeldab komisjon, et võttes arvesse erakorralise juhtkonna teostatud erastamise väga spetsiifilisi asjaolusid, mis tagasid samal ajal avalike teenuste katkematuse, võib eespool kirjeldatud meetmeid pidada piisavaks, et ülemäärast hüvitamist vältida ja see kindlaks teha.
(479) Eespool kirjeldatud elementide (vt põhjendused 472–478) põhjal järeldab komisjon, et üldist majandushuvi
pakkuvaid teenuseid käsitleva 2011. aasta raamistiku punkti 2.8 („Hüvitise suurus“) kohaselt kohaldatavad nõuded on täidetud.
8.3.1.7.
S i l d u m i s e e e s õ i g u s (480) Dekreet-seaduse 135/2009 artikli 19b lõikes 21 on selgelt sätestatud, et sildumise eesõigus on vajalik ühenduse
tagamiseks saartega ning arvestades endise Tirrenia kontserni äriühingute, sealhulgas Siremari avalike teenuste osutamise kohustusi.
Kui avalike teenuste osutamise kohustustega ettevõtjatel ei oleks sildumise eesõigust, peaksid nad (mõnikord) enne sildumist ootama oma järjekorda ja sellest võiksid tekkida viivitused, mis kahjustaksid eesmärki tagada kodanikele usaldusväärne ja mugav ühendatus.
Siremari puhul on regulaarne sõidugraafik väiksemate saarte elanike liikumisvajaduste rahuldamiseks ja nende saarte majandusarengule kaasaaitamiseks