24.3.2022
DA
Den Europæiske Unions Tidende
L 97/59
8.1.3.3.
A l t m a r k 3 (358) Ifølge det tredje Altmark-kriterium må kompensationen ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvis
at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste.
(359) I Altmark-dommen gives der imidlertid ikke en præcis definition af den rimelige fortjeneste.
Ifølge meddelelsen
om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse forstås ved rimelig fortjeneste den forrentning af kapitalen i hele overdragelsesperioden, som en gennemsnitsvirksomhed betinger sig, hvis den skal udføre en given tjenestey­ delse af almindelig økonomisk interesse, under hensyntagen til virksomhedens risiko.
Risikoniveauet afhænger af den pågældende sektor, tjenesteydelsens art og kompensationsmekanismen.
(360) I afgørelsen fra 2012 udtrykte Kommissionen tvivl med hensyn til proportionaliteten af kompensationen til CdI.
Kommissionen fandt navnlig foreløbigt, at risikopræmien på 6,5 % ikke afspejler et passende risikoniveau, da CdI ud fra et umiddelbart synspunkt ikke påtog sig de risici, der normalt er forbundet med driften af sådanne tjenester.
De omkostningselementer, der medregnes ved beregningen af kompensationen, omfatter alle omkost­ ninger, der er knyttet til leveringen af tjenesten, og der er taget hensyn til udsving i f.eks.
brændstofpriser.
Kommissionen fandt følgelig på daværende tidspunkt, at CdI kan være blevet overkompenseret.
(361) Kommissionen bemærker, at visse aspekter af kompensationsmetoden som fastsat i den nye aftale faktisk fore­
kommer at reducere CdI's og senere SNS' kommercielle risiko.
De maksimale billetpriser, som rederiet kan opkræve, justeres årligt for at tage højde for inflation og udsving i brændstofomkostninger.
Den nye aftale indeholder desuden visse bestemmelser, der har til formål at opretholde den økonomiske ligevægt i kontrakten om offentlige tjenesteydelser (se betragtning 130).
Hvis kompensationen for offentlig tjeneste ikke er tilstrækkelig til at dække de omkostninger, der er forbundet med de tjenester, der er overdraget med den nye aftale, giver disse bestemmelser mulighed for at revidere i) omfanget af disse tjenester, ii) den måde, hvorpå tjenesterne leveres (f.eks. typen af skibe), eller iii) de maksimale billetpriser.
(362) Ovennævnte bestemmelser er dog underlagt en række begrænsninger.
I henhold til artikel 8 i den nye aftale
revideres den økonomiske ligevægt i kontrakten om offentlige tjenesteydelser kun hvert tredje år.
Hvis denne revision viser, at kompensationen ikke er tilstrækkelig til at dække omkostningerne til den offentlige tjeneste, kan rederiet og de italienske myndigheder kun indgå aftale om ændringer for den næste periode på tre år.
Hvis indtægterne eller omkostningerne i forbindelse med den offentlige tjeneste udviser uventede strukturelle forskelle, der er mere end 3 % højere eller lavere end de værdier, der er fastsat i den nye aftale, kan parterne i henhold til aftalens artikel 9 (på en række betingelser) anmode om en revision af den økonomiske ligevægt.
I henhold til begge artikler fastsættes eventuelle ændringer af denne type gennem forhandlinger, og rederiet skal, indtil der er opnået enighed, fortsat drive den offentlige tjeneste uændret.
Følgelig forbliver rederiet delvist eksponeret for risikoen for, at kompensationen ikke er tilstrækkelig til at dække omkostningerne ved driften af tjenesten.
Artikel 8 og 9 i den nye aftale kan bruges til at genoprette den økonomiske ligevægt.
Dette sker dog udelukkende på et fremadrettet grundlag, og der kan ikke foretages korrektioner med tilbagevirkende kraft.
(363) Som forklaret i betragtning 49-58 vil risikopræmien på 6,5 % ifølge CIPE-forskrifterne blive anvendt til at
bestemme kapitalafkastet ved hjælp af WACC-formlen.
For Siremar tog Italien oprindeligt hensyn til en betaværdi på 0,56 i den omhandlede formel.
Betaværdien afspejler risikoen ved den aktivitet, som rederiet foretager, og dens størrelse viser, at Italien ved beregningen af kapitalafkastet tog hensyn til den omstændighed, at risikoen ved den af rederiet udførte aktivitet er væsentligt lavere end markedsrisikoen.
Under den formelle undersøgelse præciserede Italien imidlertid (se betragtning 218), at det, fordi der er fastsat et loft for kompensationen i loven af 2009, blev besluttet at forenkle beregningen ved at anvende de 6,5 % som et fast kapitalafkast.
De italienske myndigheder påviste endvidere, at den fulde anvendelse af den metode, der er fastsat i CIPE-forskrifterne, ville have resulteret i et kapitalafkast, der oversteg 6,5 % (dvs. 8,87 %).
Italien finder derfor, at deres forenklede tilgang er konservativ og ikke giver rederiet en større kompensation end den, der er fastsat i CIPE-forskrifterne.
(364) På denne baggrund har Kommissionen i betragtning 363 til 2020-afgørelsen om Tirrenia/CIN sammenlignet det
kapitalafkast på 6,5 %, der også blev anvendt ved beregningen af kompensationen til den virksomhed, der var genstand for denne undersøgelse (dvs.
CIN), med det gennemsnitlige kapitalafkast, der blev genereret af en benchmarkgruppe i 2011 (året inden den første overdragelse til CdI).
Benchmarkgruppen bestod af udvalgte