24.3.2022
CS
Úřední věstník Evropské unie
L 97/59
8.1.3.3.
T ř e t í k r i t é r i u m s t a n o v e n é v r o z s u d k u v e v ě c i A l t m a r k (358) Na základě třetí podmínky rozsudku ve věci Altmark nesmí obdržená vyrovnávací platba přesahovat meze toho,
co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohled­ něním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku.
(359) Rozsudek ve věci Altmark však neobsahuje přesnou definici přiměřeného zisku.
Podle sdělení o službách obec­
ného hospodářského zájmu by se mělo mít za to, že přiměřeným ziskem se rozumí míra návratnosti kapitálu, kterou by požadoval průměrný podnik zvažující, zda bude – s přihlédnutím k úrovni rizika – službu obecného hospodářského zájmu poskytovat po celou dobu trvání pověření.
Úroveň rizika závisí na dotčeném odvětví, typu služby a charakteru vyrovnávacího mechanismu.
(360) V rozhodnutí z roku 2012 vyjádřila Komise pochybnosti ohledně přiměřenosti vyrovnávací platby vyplácené
společnosti CdI.
Komise zejména dospěla předběžně k závěru, že riziková přirážka ve výši 6,5 % neodráží náležitou úroveň rizika, neboť na první pohled se nezdá, že by společnost CdI převzala rizika, jež je obvykle nutné nést při poskytování těchto služeb.
Nákladové prvky, k nimž se při výpočtu vyrovnávací platby přihlíží, zahrnují konkrétně veškeré náklady související s poskytováním služby a jsou zohledněny například změny cen paliva.
Komise se proto v této fázi domnívala, že společnost CdI mohla obdržet nadměrnou vyrovnávací platbu.
(361) Komise podotýká, že některé aspekty způsobu výpočtu vyrovnávací platby stanovené v nové úmluvě ve skuteč­
nosti snižují obchodní riziko pro společnost CdI a následně SNS.
Zejména maximální výše jízdného, kterou může provozovatel uplatnit, se každoročně upravuje tak, aby se zohlednila inflace a rozdíly v nákladech na palivo.
Nová úmluva mimoto obsahuje určitá ustanovení, která mají zachovat ekonomicko-finan ční rovnováhu veřejné služby (viz 130.
bod odůvodnění).
Zejména v případě, že vyrovnávací platba za veřejnou službu nestačí k pokrytí nákladů na služby svěřené podle nové úmluvy, umožňují tato ustanovení přezkoumat: i) rozsah těchto služeb, ii) způsob poskytování těchto služeb (např. typ plavidel) nebo iii) maximální sazby jízdného.
(362) Výše uvedená ustanovení však podléhají řadě omezení.
Zejména podle článku 8 nové úmluvy je ekonomicko-
finanční rovnováha veřejné služby posuzována pouze co tři roky.
Pokud tento přezkum ukáže, že vyrovnávací platba nepostačuje k uhrazení nákladů veřejné služby, mohou se provozovatel a italské orgány dohodnout na změnách pro další tříleté období.
Jestliže příjmy nebo náklady související s veřejnou službou vykazují nepředví­ datelné strukturální rozdíly, které jsou o více než o 3 % vyšší nebo nižší než hodnoty stanovené v nové úmluvě, umožňuje její článek 9 stranám požádat (s výhradou řady podmínek) o přezkum ekonomicko-finan ční rovnováhy.
Podle obou článků jsou tyto (případné) změny výsledkem jednacího řízení, a dokud není dosaženo dohody, musí provozovatel nést veřejnou službu beze změn.
Provozovatel je proto i nadále částečně vystaven riziku, že vyrov­ návací platba nepostačí k uhrazení nákladů na poskytování služby.
Ačkoli lze články 8 a 9 nové úmluvy použít k obnovení ekonomicko-finan ční rovnováhy, změny se týkají pouze budoucích období a nelze je uplatnit se zpětnou účinností.
(363) Jak je vysvětleno ve 49. až 58. bodě odůvodnění, rozhodnutí výboru CIPE předpokládá, že se riziková přirážka ve
výši 6,5 % bude používat ke stanovení návratnosti kapitálu pomocí vzorce váženého průměru nákladů kapitálu (WACC).
V případě společnosti Siremar Itálie původně zvažovala index beta 0,56.
Index beta vyjadřuje riziko činnosti vykonávané provozovatelem a jeho úroveň ukazuje, že Itálie při výpočtu návratnosti kapitálu zohlednila skutečnost, že riziko činnosti vykonávané provozovatelem je podstatně nižší než tržní riziko.
V průběhu formál­ ního šetření (viz 218. bod odůvodnění) však Itálie objasnila, že jelikož je výše vyrovnávací platby omezena zákonem z roku 2009, bylo rozhodnuto o zjednodušení výpočtu použitím sazby ve výši 6,5 % jako paušální míry návratnosti kapitálu.
Italské orgány rovněž prokázaly, že by použití úplné metodiky stanovené v rozhodnutí výboru CIPE mohlo vést k návratnosti kapitálu, jež by překročila 6,5 % (tj. 8,87 %).
Z tohoto důvodu se Itálie domnívá, že její zjednodušený přístup je konzervativní a neumožňuje poskytování vyšší vyrovnávací platby provozovateli, než jaká byla stanovena podle rozhodnutí výboru CIPE.
(364) V této souvislosti Komise v 363. bodě odůvodnění rozhodnutí týkajícím se společnosti Tirrenia/CIN z roku 2020
porovnala návratnost kapitálu ve výši 6,5 %, která byla rovněž použita při výpočtu vyrovnávací platby pro společnost, která byla předmětem daného šetření (CIN), s mediánem návratnosti kapitálu vytvořeným referenční skupinou v roce 2011 (rok před prvním pověřením společnosti CdI).
Referenční skupina sestávala z vybraných