L 64/28
DA
Den Europæiske Unions Tidende
2.3.2022
(137) Italien er af den opfattelse, at fortrinsretten ved allokering af kajpladser ikke ville give selskaberne i den tidligere Tirrenia-koncern, herunder Toremar og dets køber, Moby, en betydningsfuld fordel.
De italienske myndigheder hævder navnlig, at denne fortrinsret i praksis kun anvendes i meget få tilfælde.
De fleste havnes størrelse og planlægningen af ankomster og afgange sikrer, at der under normale omstændigheder — med undtagelse af forsinkelser eller ekstreme vejrforhold — ikke vil være nogen overlapning mellem de forskellige rederiers brug af bestemte kajpladser.
Eftersom Toremar og Moby driver deres tjenester hele året (i modsætning til f.eks. rederier, der kun sejler i højsæsonen), vil det være naturligt, hvis havnene giver dem mulighed for at vælge kajpladser før andre, også uden en formel fortrinsret.
Italien finder derfor, at fortrinsretten ved allokering af kajpladser ikke kan have givet Toremar og Moby en betydningsfuld fordel.
4.6.
Foranstaltningerne ifølge loven af 2010
(138) For så vidt angår de foranstaltninger, der er fastlagt i loven af 2010 (se betragtning 91 og 92), anfører Italien, at Toremar har fået tildelt og faktisk har anvendt de finansielle midler, der allerede var forpligtet ved lov 102/2009 til det oprindelige formål.
Toremar brugte navnlig 1 617 300 EUR til opgradering af sin flåde for at overholde internationale sikkerhedsstandarder (dvs.
808 650 EUR til opgradering af fartøjet Aethalia og 808 650 EUR til opgradering af fartøjet Liburna).
Italien oplyste endvidere, at disse midler ikke er blevet anvendt til likviditetsformål.
(139) Med hensyn til afgiftsfritagelserne i forbindelse med privatiseringen hævder de italienske myndigheder, at foranstaltningen ikke er blevet anvendt for så vidt angår selskabsskat, da overførslen af Caremar, Saremar og Toremar til regionerne skete uden betaling.
Når der ikke sker nogen betaling, finder artikel 86, stk.
1, litra a), i den italienske selskabsskattelov vedrørende kapitalgevinster i tilfælde af overførsel af aktiver mod betaling ikke anvendelse.
Med hensyn til moms bemærker Italien, at overførslerne af Caremar, Saremar og Toremar udgør transaktioner, der er fritaget for moms i henhold til artikel 10, stk.
1, nr. 4), i præsidentielt dekret nr.
633 af 26. oktober 1972.
Med hensyn til andre indirekte afgifter end moms understreger Italien, at den fritagelse, der er fastsat i loven af 2010, var udformet med administrativ forenkling for øje.
Fra et beskatningsmæssigt synspunkt kan dens virkninger anses for ubetydelige, og den har kun begrænset indvirkning på afgifter, der er baseret på faste satser.
Mere specifikt vedrører foranstaltningen registreringsafgiften (168 EUR pr. dokument), matrikel- og tinglysnings­ afgifter (168 EUR hver) og stempelafgift (14,62 EUR for fire sider).
(140) Vedrørende FAS-ressourcerne anfører Italien, at Toremar ikke har nogen fordel heraf.
Desuden har de italienske myndigheder forklaret, at FAS-ressourcerne ikke blev brugt som en yderligere kompensation til selskaberne i den tidligere Tirrenia-koncern, herunder Toremar.
I stedet blev disse ressourcer stillet til rådighed for at supplere budgetbevillingerne til betaling af kompensationen for offentlig tjeneste til selskaberne i den tidligere Tirreniakoncern, hvis disse budgetbevillinger viste sig at være utilstrækkelige.
Italien bemærker, at regionerne i henhold til artikel 1, stk.
5b, i lovdekret nr.
125/2010 kunne bruge FAS-ressourcerne til at finansiere (en del af) den almindelige kompensation for offentlig tjeneste og dermed sikre kontinuitet i de maritime offentlige tjenesteydelser.
Desuden præciserer Italien, at der i henhold til artikel 26 i lovdekret nr.
185/2008 blev øremærket 65 mio.
EUR i hvert af årene 2009, 2010 og 2011 til Tirrenia-koncernen, hvorfor der blev trukket 195 mio.
EUR af FAS-ressourcerne.
Disse midler blev derefter overført til transportministeriets konto øremærket til betaling af kompensationen for offentlig tjeneste til selskaberne i den tidligere Tirrenia-koncern (Tirrenia, Siremar, Caremar, Toremar og Saremar).
Denne foranstaltning vedrørte derfor alene en fordeling af ressourcerne i det italienske statsbudget til betaling af kompensationer for offentlig tjeneste.
4.7.
Spørgsmålet om, hvorvidt forlængelsen af den oprindelige aftale og den nye offentlige tjenesteydelses­ kontrakt opfylder SGEI-afgørelsen af 2011
(141) Selv om den kompensation for offentlig tjeneste, der blev betalt til Toremar i henhold til den nye offentlige tjenestey­ delseskontrakt, efter Italiens opfattelse ikke udgør statsstøtte, har Italien også argumenteret for, at denne foranstaltning ville være i overensstemmelse med SGEI-afgørelsen af 2011, hvis den udgjorde statsstøtte.
(142) I sit svar oplyser Italien den gennemsnitlige årlige trafik i perioden 2010-2016 baseret på samtlige ruter.
På baggrund heraf fremlagde Italien passagertrafikdata til påvisning af, at tærsklen på 300 000 passagerer, jf. artikel 2, stk.
1, litra d), i SGEI-afgørelsen af 2011, ikke er blevet overskredet på nogen af de ruter, som blev drevet af Toremar indtil udgangen af 2011 og af Moby/Toremar fra 2012.