L 45/1458
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.2.24.
BIZOTTSÁG KÍSÉRLETI PROJEKTEK
PP 07 —.
ALCÍM AZ EMBEREKBE, A TÁRSADALMI KOHÉZIÓBA ÉS AZ ÉRTÉKEKBE VALÓ BEFEKTETÉS (folytatás) PP 07 21
(folytatás)
PP 07 21 04
(folytatás) Megjegyzések
Ez az előirányzat a kísérleti projekt keretében az előző évekből fennmaradt fennálló kötelezettségvállalások fedezésére szolgál.
Világszerte tudományos bizonyítékok támasztják alá, hogy a magány, illetve a támogató hálózatok vagy kommunikációs készségek hiánya egészségügyi (fizikai és mentális) és társadalmi következményekkel jár az egyén szintjén, valamint gazdasági hatást gyakorol az emberek munkavégzési képességére és a társadalom koherenciájára.
A magányosságnak számos tünete van (pl. depresszió), amelyeket időnként orvosok kezelnek, miközben a probléma kiváltó okai továbbra is megoldatlanok.
A magányosság hatása széles körben megmutatkozott a Covid19-válság során, bizonyítva az elszigeteltségnek a társadalmi kohézióra és a mentális egészségre gyakorolt negatív hatásait.
A magány és a Covid19 következményei hatással lesznek Európa demográfiájára, nemcsak az egészségügy és a társadalmi összekapcsoltság szempontjából, hanem a gazdaság termelékenysége szempontjából is.
A gyorsan fejlődő és változó világban, amikor a fizikai érintkezés helyett gyakrabban virtuális a kapcsolat, különösen a kijárási korlátozás, az önkéntes izoláció vagy a karantén idején ott, ahol a társadalom öregszik és kulturálisan sokszínű, valamint a munkavállalók készségei iránti összetett igényeket támasztanak, egyre többen érzik úgy, hogy lemaradnak.
A társadalmi individualitás elszigeteltséggé válik, és magánnyá fokozódik.
Abban a néhány országban, ahol a Covid19-válság előtt tanulmányozták a magány jelenségét, a lakosság mintegy 80 %-a érzi magát alkalmanként magányosnak, és stabil 10–13 %-a érzi magát állandóan magányosnak.
Ez nemcsak az időseket, hanem különösen a fiatal népességet érinti súlyosan, és a serdülőkor korai szakaszában a legmagasabb az arány.
A jelenleg rendelkezésre álló néhány tanulmány eltérő kritériumokat, korcsoportokat és fogalommeghatározásokat alkalmaz.
Uniós szinten számos kisebb léptékű kezdeményezésre került sor: –
a „Magány – egyenlőtlenül eloszló teher Európában” című szakpolitikai tájékoztató, amely bemutatja a témára vonatkozó bizonyítékokat és adatokat.
–
a „VulnerABLE” projekt célja annak jobb megértése volt, hogy miként lehet a legjobban javítani a kiszolgáltatott és elszigetelt helyzetben élők egészségét, kutatási eredményeken alapuló szakpolitikai stratégiákat meghatározni és ajánlani, valamint felhívni a figyelmet a megállapításokra és támogatni a kapacitásépítést a tagállamokban.
–
2019 szeptemberében több tagállam részvételével szakértői értékelésre került sor Németországban, amely az idősebb korosztály társadalmi elszigeteltségének, magányosságának és társadalmi kirekesztettségének kezelésére irányuló projektekre, intézkedésekre és stratégiákra összpontosított.
–
az európai életminőség-felmérés, amely tájékoztatást nyújt a magányosságról, többek között az „Élet, munka és Covid19” című, hamarosan elkészülő jelentés.
Bár ezek a tevékenységek különböző és részleges megvilágításba helyezik a magányosságot, nyilvánvaló, hogy összehasonlítható adatokat felhasználó átfogó tanulmányra van szükség ahhoz, hogy teljesebb rálátást nyerjünk annak érdekében, hogy az érdekelt felek bevonásával hatékony és fenntartható megoldások jöjjenek létre.
A tanulmánynak ezért új hozzáadott értéket kell nyújtania, ugyanakkor el kell kerülnie a párhuzamosságokat.
A magány és annak a társadalmi kirekesztésre és a mentális egészségre gyakorolt tartós hatása minden életkort és minden nemet érint, a legtöbb országban a magányosság jobban sújtja a férfiakat, azonban kevés adat áll rendelkezésre.
Úgy tűnik, hogy a kelet-nyugati és észak-déli megosztottság a nemek közötti egyenlőtlenségekben is tükröződik, mivel keleten főként a nők számolnak be magányról, míg Nyugat-Európában a jelek szerint több férfi szenved magányosságtól.