C 498/46
ET
Euroopa Liidu Teataja
30.12.2022
12. rõhutab ühtekuuluvuspoliitika tõhusust COVID-19 pandeemia kriisiga toime tulemisel, eelkõige paindlikkusmeet­ mete kaudu, mis võeti kasutusele 2020. aasta aprillis (kaks koroonaviirusele reageerimise investeerimisalgatuse paketti);
13. peab siiski oluliseks, et ühtekuuluvuspoliitika keskenduks jätkuvalt territoriaalse, majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse tugevdamisele Euroopas;
„Ühtekuuluvuse mittekahjustamise“ mõiste määratlus 14. näeb võimalusi seoses uue kontseptsiooni lisamisega ühtekuuluvusaruandesse, eesmärgiga laiendada ühtekuulu­ vuspoliitika üldist lähenemisviisi kõigile Euroopa avaliku poliitika valdkondadele, millel on territoriaalne mõju;
15. rõhutab, et see põhimõte toetab täielikult Euroopa Regioonide Komitee algatust näidata majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse rolli Euroopa Liidu põhiväärtusena;
16. on seisukohal, et see põhimõte võimaldaks mis tahes Euroopa poliitikas võtta arvesse Euroopa Liidu piirkondlike olude tegelikku mitmekesisust, suurendada selle tõhusust ja parandada liidu tegevuse nähtavust kodanike hulgas;
17. ei nõustu siiski selle kontseptsiooni äärmiselt kitsendava tõlgendusega, mille kohaselt kohaldatakse kõnealust põhimõtet üksnes rakenduskavade tasandil, mitte isegi partnerluslepingu tasandil.
Komitee kordab Euroopa Komisjonile, et ühtekuuluvuse mittekahjustamise põhimõtet kohaldataks kõigi Euroopa poliitikavaldkondade suhtes, et vähendada teatavate Euroopa poliitikavaldkondade või programmide ühtekuuluvust kahjustavat mõju;
18. toetab tugevalt ühtekuuluvusaruandes nimetatud vajadust, et taaste- ja vastupidavusrahastu toetaks ühtekuuluvust Euroopas;
19. kutsub liikmesriike ja Euroopa Komisjoni üles tagama, et taaste- ja vastupidavusrahastu ja selle võimalik järglane integreeriks vahetult ühtekuuluvuspoliitika lähenemisviisi, mis põhineb mitmetasandilisel valitsemisel ja partnerlusel;
20. rõhutab lisaks vajadust ühtekuuluvuspoliitika ja programmi „Euroopa horisont“ parema kooskõla ja nendevahelise suurema koostoime järele, eesmärgiga tugevdada innovatsiooni kõigis Euroopa piirkondades, et arendada seeläbi piirkondade teadus- ja innovatsioonisuutlikkust, mis võimaldab ELil konkureerida üleilmsel tasandil, investeerides piirkondliku tipptaseme saavutamisse, ning võib olla lahenduseks arengulõksu sattunud keskmise sissetulekuga piirkondadele;
21. juhib tähelepanu sellele, kuivõrd oluline on, et arengulõksu sattunud keskmise sissetulekuga piirkondadele antakse eritoetust kas nende kuulumise tõttu vahepealsete piirkondade kategooriasse või tänu lihtsamale juurdepääsule territoriaalse koostöö vahenditele innovatsiooni valdkonnas;
22. nõuab aruka spetsialiseerumise strateegial rajaneva lähenemisviisi tugevdamist, et suurendada konkurentsivõimet ja innovatsiooni ökosüsteemi kohapõhiste poliitikameetmete ja tõhusama territoriaalse koostöö abil;
23. palub Euroopa Komisjonil määratleda mõiste „ühtekuuluvuse mittekahjustamine“ ja muuta see tõeliseks mehhanismiks, mille abil saab hinnata Euroopa poliitika mõju Euroopa ühtekuuluvusele; soovitab sellesse mehhanismi lisada teatises „Maapiirkondade arengu pikaajaline visioon“ sätestatud maapiirkondadele avalduva mõju hindamine, et võtta arvesse nende piirkondade eripära; kutsub komisjoni üles töötama välja konkreetsed suunised selle põhimõtte konkreetseks rakendamiseks, sealhulgas õigusakti abil, pärast konsulteerimist Euroopa Regioonide Komiteega;
Ühtekuuluvuspoliitika pikaajalise Euroopa strateegia keskmes 24. toonitab, et kuigi ühtekuuluvuspoliitika on Euroopa rohelise kokkuleppe ja Euroopa sotsiaalõiguste samba saavutamise keskmes, ei ole see ise Euroopa pikaajalise strateegia osa, erinevalt 2014.–2020. aasta ühtekuuluvuspoliitikast, mis oli otse seotud strateegia „Euroopa 2020“ eesmärkide saavutamisega;