29.12.2022.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 495/17
Uzņēmēja dalībvalsts un patērētāja dalībvalsts paraksta sadarbības nolīgumu par kopīgo projektu.
Augsta līmeņa politiskā vienošanās paredz, ka katrai dalībvalstij no projekta tiks piešķirts tāds AER statistikas apjoms, kas atbilst šīs valsts atbalstītajam elektroenerģijas apjomam.
Tā kā atkrastes vējparks atrodas uzņēmējvalsts EEZ, tam pēc noklusējuma tiks piešķirta AER statistika, kas pēc tam būtu jāpārdala saskaņā ar vienošanos.
Uzņēmējvalsts un patērētāja valsts veic izmaksu un ieguvumu analīzi, nosakot visatbilstošākās izmaksu un ieguvumu pozīcijas un to ietekmi.
Dalībvalstis nolemj savā izmaksu un ieguvumu analīzē koncentrēties uz enerģijas ražošanas izmaksām, sistēmu integrācijas izmaksām, SEG emisijām, gaisa un citu vietējo piesārņojumu, piegādes drošību un inovācijas ietekmi.
Lai noteiktu šo aspektu ietekmi uz izmaksu un ieguvumu sadali, dalībvalstis ietver un novērtē arī atbalsta izmaksas, kā arī ietekmi uz AER statistiku.
Dalībvalsts A (uzņēmēja)
Dalībvalsts B (patērētāja)
Dalībvalsts C (statistisks pārvedums)
Saražotā atjaunīgā enerģija
40 %
60 %
Neattiecas
AER statistika
40 %
50 %
10 %
Atbalsta izmaksas
40 %
60 %
Neattiecas
Sistēmu integrācijas izmaksas (1)
100 %
Neattiecas
Neattiecas
SEG emisiju aiztaupījumi
40 %
60 %
Neattiecas
Gaisa un cits vietējais piesārņojums
40 %
60 %
Neattiecas
Piegādes drošība
40 %
60 %
Neattiecas
(1) Abas sadarbības puses vienojas koncentrēties uz atbalsta izmaksām, AER statistiku un sistēmu integrācijas izmaksām tikai izmaksu un ieguvumu sadales nolūkā un atmest visus pārējos izmaksu un ieguvumu elementus.
Nākamajā posmā uzņēmējvalsts un patērētāja valsts sāk summēt visas izmaksas un ieguvumus katrai no tām, tādējādi iegūstot kopējos neto ieguvumus/izmaksas katrai dalībvalstij.
Tā kā uzņēmējvalsts sedz visas sistēmu integrācijas izmaksas, tai rodas neto izmaksas, un sistēmu integrācijas izmaksas jāiekļauj transfertcenā.
Kopumā vidi sarunām par transfertcenu nosaka sadarbībā iesaistīto dalībvalstu relatīvais ieguldījums atbalsta izmaksās.
Atkarībā no tā, vai atbalsta izmaksas ir augstākas uzņēmējā vai patērētājā dalībvalstī, tās savstarpēji salīdzinot, viena vai otra gūs labumu no sadarbības, ciktāl tā attiecas uz atbalsta maksājumiem.
Parasti transfertcenas zemāko vērtību nosaka papildu atbalsta izmaksas, kas radušās vai nu dalībvalstij A, vai B, un maksimālā robežvērtība ir kopējie atbalsta izmaksu ietaupījumi.
Pieņemsim, ka ar tehnoloģijām saistītās atbalsta izmaksas ir augstākas patērētājā dalībvalstī nekā uzņēmējā dalībvalstī.
Tādējādi sadarbība ļauj ietaupīt izmaksas patērētājā dalībvalstī, savukārt atbalsta izmaksas uzņēmējā dalībvalstī var pieaugt (salīdzinot ar nesadarbošanās gadījumu).
Tomēr sadarbība rada neto izmaksu ietaupījumu, jo kopējās atbalsta izmaksas sadarbības gadījumā ir zemākas nekā nesadarbošanās gadījumā.
Konkrētajā piemērā uzņēmējai dalībvalstij rodas lielākas atbalsta izmaksas, nekā tās būtu nesadarbošanās gadījumā, kā rezultātā tiktu saņemta finansiāla kompensācija, pārvedot to uz uzņēmēju dalībvalsti.
Transfertcenas līmenis tiks noteikts sarunu ceļā, taču šis līmenis jānosaka tā, lai tas abām valstīm sniegtu pietiekamu stimulu uzskatīt sadarbību par izdevīgu, t. i., uzņēmējai dalībvalstij šim cenu līmenim jābūt vismaz tikpat augstam kā vai, ideālā gadījumā, augstākam nekā radītajām papildu atbalsta izmaksām, bet patērētājai dalībvalstij tam jābūt zemākam par tās kopējiem izmaksu ietaupījumiem.
Neapšaubāmi valstīm var būt arī nefinansiāli motīvi turpināt sadarbību, kas varētu ietekmēt to vēlmi pieņemt zemāku/augstāku transfertcenu.
Atkāpjoties no kopējā perspektīvā saražotās atjaunīgās enerģijas apjoma un izmaksām, kas radušās abām valstīm, valstis aprēķina transfertcenu (€/kWh), ņemot vērā arī sistēmu integrācijas izmaksu vienādu sadalījumu.