2022.12.29.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 495/17
A fogadó és az átvevő tagállam együttműködési megállapodást írnak alá a közös projektre vonatkozóan.
A magas szintű politikai megállapodás kimondja, hogy mindegyiküknek annyi megújuló energiákkal kapcsolatos statisztika jár a projekt keretben, amely megfelel az adott ország által támogatott villamos energia mennyiségének.
Mivel a tengeri szélerőműpark a fogadó ország kizárólagos gazdasági övezetében található, alapértelmezés szerint hozzárendelik a teljes statisztikát, amelyet a megállapodás szerint majd újra fel kell osztani.
A fogadó és az átvevő ország költség-haszon elemzést végez, azonosítva a legrelevánsabb költség és haszon tételeket és azok hatásait.
Költség-haszon elemzésükben úgy döntenek, hogy az energiatermelés költségeire, a rendszer-integrációs költségekre, az üvegházhatásúgáz-kibocsátásra, a légszennyezésre és egyéb helyi szennyezésekre, az ellátásbiztonságra, valamint az innovációs hatásokra összpontosítanak.
Ezek hatásainak a költség-haszon megosztásra céljából történő meghatározásához figyelembe veszik és értékelik a támogatási költségeket, valamint a megújuló energiákkal kapcsolatos statisztikákra gyakorolt hatásukat.
„A” tagállam (fogadó)
„B” tagállam (átvevő)
„C” tagállam (statisztikai átruházás)
Megtermelt megújuló energia
40 %
60 %
N/A
Megújuló energiákra vonatkozó statisztikák
40 %
50 %
10 %
Támogatási költségek
40 %
60 %
N/A
A rendszer-integráció költségei (1)
100 %
N/A
N/A
ÜHG-kibocsátás csökkenése
40 %
60 %
N/A
Légszennyezés és egyéb helyi szennyezések
40 %
60 %
N/A
Ellátásbiztonság
40 %
60 %
N/A
( ) Az átvitelirendszer-üzemeltető viseli.
1
A két együttműködő fél megállapodik abban, hogy kizárólag a támogatási költségekre, a megújuló energiaforrásokra vonatkozó statisztikákra és a rendszer-integrációs költségekre összpontosítanak a költség-haszon megosztás tekintetében, és az összes többi költség és haszon tételt figyelmen kívül hagyják.
A következő lépésben a fogadó ország és az átvevő ország összesíti a saját összes költségét és hasznát, aminek eredményeként megkapják a tagállamonkénti teljes nettó hasznot/költséget.
Mivel teljes egészében a fogadó ország viseli a rendszer-integrációs költségeket, nettó költsége merül fel, és azt kéri, hogy a rendszer-integrációs költségeket vegyék figyelembe az átruházási ár megállapításakor.
Azt, hogy az átruházás megállapításakor mekkora a mozgástér, általában az együttműködő tagállamok támogatási költségekhez való relatív hozzájárulása határozza meg.
Attól függően, hogy a támogatási költségek egymáshoz viszonyítva az átvevő vagy a fogadó tagállamban magasabbak, valamelyiküknek haszna származik az együttműködésből a támogatással kapcsolatos kifizetések tekintetében.
Az átruházási minimálárat általában az „A” vagy „B” tagállamban felmerülő további támogatási költségek határozzák meg, a maximálár pedig a teljes támogatásiköltség-megtakarítás.
Tegyük fel, hogy a technológia-specifikus támogatási költségek magasabbak az átvevő tagállamban, mint a fogadó tagállamban.
Az együttműködés így költségmegtakarításhoz vezet az átvevő tagállamban, míg a fogadó tagállamban növekedhetnek a támogatási költségek (ahhoz képest, ha nem kerülne sor együttműködésre).
Az együttműködés azonban nettó költségmegtakarítást eredményez, mivel együttműködés esetén a teljes támogatási költség alacsonyabb, mint együttműködés hiányában.
A példában a fogadó tagállamban magasabb támogatási költségek merülnek fel, mint együttműködés hiányában, amelynek eredményeként a fogadó tagállam átruházás formájában pénzügyi kompenzációban részesülne.
Az átruházási ár mértékét tárgyalásos úton határozzák meg, de azt úgy kell meghatározni, hogy mindkét ország számára kellő ösztönzést nyújtson ahhoz, hogy az együttműködést előnyösnek ítélje meg, vagyis a fogadó tagállam szemszögéből legalább olyan magasnak kell lennie (ideális esetben magasabbnak), mint a felmerülő támogatási többletköltségek, míg az átvevő tagállam szemszögéből alacsonyabbnak kell lennie, mint a teljes költségmegtakarítás.
Természetesen az országoknak nem pénzügyi indítékai is lehetnek az együttműködésre, ami befolyásolhatja az alacsonyabb/magasabb átruházási ár elfogadására való hajlandóságukat.
A várható megújulóenergia-termelés teljes mennyiségéből és mindkét ország költségeiből kiindulva kiszámítanak egy olyan átruházási árat (EUR/kWh), amely a rendszer-integrációs költségek egyenlő megosztását is figyelembe veszi.