29.12.2022
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 495/17
Asukohariik ja panustav liikmesriik allkirjastavad ühisprojekti koostöölepingu.
Kõrgetasemelises poliitilises kokkuleppes on sätestatud, et igale neist eraldatakse projektist taastuvenergia statistika kogus, mis vastab asjaomase riigi toetatavale elektrienergia kogusele.
Kuna meretuulepark asub asukohariigi majandusvööndis, eraldatakse taastuvenergia statistika vaikimisi talle, mis tuleb seejärel lepingu kohaselt ümber jaotada.
Asukohariik ja panustav riik teevad kulude-tulude analüüsi, selgitades välja kõige asjakohasemad kulu- ja tuluartiklid ning nende mõju.
Kulude-tulude analüüsis otsustavad nad keskenduda energiatootmise kuludele, süsteemi lõimimise kuludele, kasvuhoonegaaside heitele, õhu- ja muule kohalikule saastele, energiavarustuskindlusele ning innovatsiooni mõjule.
Et teha kindlaks nende mõju kulude ja tulude jagamisele, hõlmavad ja hindavad nad ka toetuskulusid ning mõju taastuvenergia statistikale.
Liikmesriik A (asukohariik)
Liikmesriik B (panustav riik)
Liikmesriik C (statistiline ülekanne)
Toodetud taastuvenergia
40 %
60 %
Ei kohaldata
Taastuvenergia statistika
40 %
50 %
10 %
40 %
60 %
Ei kohaldata
Süsteemi lõimimise kulud ( )
100 %
Ei kohaldata
Ei kohaldata
Kasvuhoonegaaside heite vähenemine
40 %
60 %
Ei kohaldata
Õhu- ja muu kohapealne saaste
40 %
60 %
Ei kohaldata
Energiavarustuskindlus
40 %
60 %
Ei kohaldata
Toetuskulud 1
( ) Kannab põhivõrguettevõtja.
1
Kaks koostööd tegevat osalist lepivad kokku, et nad keskenduvad toetuskuludele, taastuvenergia statistikale ja süsteemi lõimimise kuludele üksnes kulude ja tulude jagamise eesmärgil ning jätavad kõrvale kõik muud kulu- ja tuluelemendid.
Järgmise sammuna liidavad asukohariik ja panustav riik kokku igaühe kõik kulud ja tulud, mille tulemusena saadakse kogu netotulu/-kulu liikmesriigi kohta.
Kuna asukohariik kannab kõik süsteemi lõimimise kulud, tekib tal netokulu ja ta nõuab süsteemi lõimimise kulude arvestamist ülekande hinnas.
Üldiselt määratakse ülekande hinna läbirääkimisruum kindlaks koostööd tegevate liikmesriikide suhtelise panuse alusel toetuskuludesse.
Olenevalt sellest, kas toetuskulud on üksteisega võrreldes suuremad panustavas või asukohaliikmesriigis, saab üks või teine liikmesriik koostööst kasu seoses toetusmaksetega.
Üldiselt määratakse ülekande hinna põrand kindlaks liikmesriigi A või B täiendavate toetuskulude alusel, ülempiir on toetuskulude kokkuhoid.
Eeldame, et tehnoloogiapõhised toetuskulud on panustavas liikmesriigis asukohaliikmesriigiga võrreldes suuremad.
Koostöö toob seega kaasa kulude kokkuhoiu panustavas liikmesriigis, samas kui toetuskulud asukohaliikmesriigis võivad suureneda (võrreldes koostööst loobumisega).
Koostöö toob siiski kaasa puhaskokkuhoiu kuludelt, kuna toetuse kogukulud on koostöö puhul väiksemad kui koostööst loobumise puhul.
Siinses näites tekivad asukohaliikmesriigile suuremad toetuskulud kui koostööst loobumise korral, mille tulemuseks oleks rahaline hüvitis asukohaliikmesriigile ülekande vormis.
Ülekande hinna tase määratakse kindlaks läbirääkimiste teel, kuid see tuleks kehtestada nii, et see pakuks mõlemale riigile piisavalt stiimuleid, pidamaks koostööd kasulikuks, st asukohaliikmesriigile peab see olema vähemalt sama suur, ideaaljuhul suurem, kui on tekkivad täiendavad toetuskulud, ning panustava liikmesriigi jaoks peab see olema väiksem kui tema kogukulude kokkuhoid.
Loomulikult võivad riikidel olla koostööks ka mitterahalised ajendid, mis võivad mõjutada nende valmisolekut nõustuda väiksema/suurema ülekande hinnaga.
Kaldudes kõrvale tulevase toodetud taastuvenergia kogumahust ja mõlema riigi kantud kuludest, arvutavad nad ülekande hinna (EUR/kWh), milles võetakse arvesse ka süsteemi lõimimise kulude võrdset jaotust.