12.12.2022
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 472/27
medför då dessa domar från EU-domstolen och den unionsrättsliga likvärdighetsprincipen att tillfälligt anställda i den offentliga sektorn som utsatts för missbruk ska få sin anställning omvandlad till en fast anställning och att de ska omfattas av samma uppsägningsgrunder som gäller för fast anställda inom den offentliga sektorn, med beaktande av att det i artikel 15 i lagen om arbetstagare föreskrivs att tillfälligt anställda arbetstagare i den privata sektorn ska få sin anställning omvandlad till en fast anställning när de utan avbrott har arbetat mer än 24 månader under en 30-månadersperiod hos en och samma arbetsgivare, och med beaktande av att artikel 83.3 i lag 40/2015 om den offentliga sektorn, i dess lydelse enligt lag 11/2020 om statsbudgeten för år 2021, med tillämpning av den nationella rätten, gör det möjligt för privatanställda arbetstagare vid företag och enheter som övergår till den offentliga sektorn att utföra samma arbetsuppgifter som fast anställda tjänstemän, med förbehåll för villkoret om upphörande, vilket innebär att de omfattas av samma grunder för uppsägning som den sistnämnda kategorin?
4) Med beaktande av att villkor som har samband med ett anställningsförhållandes upphörande och villkoren för att säga upp ett avtal om anställning ingår i begreppet ”anställningsvillkor” i klausul 4 i ramavtalet, enligt EU-domstolens dom av den 13 mars 2014 i mål C-38/13, (6) Nierodzik, punkterna 27 och 29, och dom av den 14 september 2016 i mål C-596/14, (7) Ana de Diego Porras, punkterna 30 och 31:
Om föregående fråga besvaras nekande, är då en stabilisering av anställningsförhållandena för offentliganställda som har utsatts för missbruk, varvid samma uppsägningsgrunder tillämpas som för jämförbara fast anställda tjänstemän utan att de förstnämnda erhåller en sådan ställning, en åtgärd som de nationella myndigheterna är skyldiga att vidta enligt klausulerna 4 och 5 i ramavtalet i direktiv 1999/70 och enligt principen om konform tolkning, med beaktande av att den nationella lagstiftningen bara förbjuder att den som inte uppfyller vissa villkor får ställning som fast anställd tjänsteman och den ovan beskrivna stabiliseringen av arbetstagarnas anställningsförhållanden inte medför att de får en sådan ställning?
5) Med beaktande av att artikel 15 i lagen om arbetstagare föreskriver att en visstidsanställning får vara i högst två år och att det behov som tillgodoses därefter inte anses vara tillfälligt eller exceptionellt utan normalt och varaktigt, och att arbetsgivare inom den privata sektorn är skyldiga att omvandla visstidsanställningen till en tillsvidareanställning, samt att artikel 10 [i Estatuto Básico del Empleado Público (EBEP) (lagen om grundläggande tjänsteföreskrifter för offentliganställda)], vad beträffar den offentliga sektorn, föreskriver att lediga tjänster som innehas av visstidsanställd personal ska utlysas offentligt samma år som utnämningen sker eller, om det inte är möjligt, året därpå, det vill säga inom högst två år, för att tjänsten ska tillsättas med en fast anställd tjänsteman,
bör då slutsatsen dras att missbruket av på varandra visstidsanställningar inom den offentliga sektorn sker från och med den tidpunkt då arbetsgivaren underlåter att tillsätta den tjänst som innehas av en visstidsanställd med en fast anställd tjänsteman inom de frister som föreskrivs i den nationella lagstiftningen, det vill säga genom att offentligt utlysa tjänsten inom högst två år från och med den tidpunkt då den tillfälligt anställda tjänstemannen utnämndes, med skyldighet att säga upp denne genom att genomföra den offentliga utlysningen av tjänsten inom högst tre år i enlighet med artikel 70 EBEP?
6) Åsidosätter den spanska lagen 20/2021 av den 28 december 2021 de unionsrättsliga principerna om lagenlighet och att straffbestämmelser inte kan ha retroaktiv verkan, vilka bland annat stadfästs i artikel 49 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, genom att den för att beivra missbruk av visstidsanställningar föreskriver att urvalsförfaranden ska anordnas även om de handlingar eller den underlåtenhet som överträdelsen – och därmed missbruket – utgörs av och som påtalats, begicks och fullbordades (flera år) innan lag 20/2021 antogs?
7) Innebär den omständigheten att lag 20/2021 som sanktionsåtgärd föreskriver att urvalsförfaranden ska anordnas och att ersättning endast ska utgå till den som utsatts för missbruk men som inte godkänts i urvalsförfarandet, ett åsidosättande av klausul 5 i ramavtalet och direktiv 1999/70/EG, eftersom den inte beivrar missbruk som drabbar visstidsanställda i den offentliga sektorn som godkänts i urvalsförfarandet, trots att missbruk alltid ska beivras och att ett godkännande i ett sådant förfarande inte är en sanktionsåtgärd som uppfyller direktivets krav, vilket EU-domstolen slog fast i sitt beslut av den 2 juni 2021 i mål C-103/19 (8)?