C 472/26
SV
Europeiska unionens officiella tidning
12.12.2022
Begäran om förhandsavgörande framställd av Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (Spanien) den 19 maj 2022 – HM, VD mot Generalitat de Catalunya (Mål C-332/22) (2022/C 472/31) Rättegångsspråk: spanska Hänskjutande domstol Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona
Parter i det nationella målet Sökande: HM, VD
Motpart: Generalitat de Catalunya
Tolkningsfrågor 1) Uppfyller de åtgärder som Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien) beslutade om i dom nr 1425/2018 och dom nr 1426/2018 av den 26 september 2018 (vilket ger uttryck för en ståndpunkt som Tribunal Supremo fortfarande står fast vid i dag, den 30 november 2021) och som innebär att en offentliganställd som utsatts för missbruk får behålla sin osäkra anställning fram till dess att arbetsgivaren har avgjort huruvida det föreligger ett strukturellt behov och anordnat ett urvalsförfarande för att tillsätta tjänsten med en fast anställd tjänsteman, de krav på sanktioner som finns i klausul 5 i det ramavtal som utgör bilaga till direktiv 1999/70 (1)?
Eller innebär dessa åtgärder i stället att situationen med osäkra anställningsvillkor och avsaknad av skydd upprätthålls fram till dess att arbetsgivaren godtyckligt beslutar sig för att anordna ett urvalsförfarande för att tillsätta tjänsten med en fast anställd tjänsteman, vars utgång är oviss eftersom dessa förfaranden även är öppna för sökande som inte har utsatts för sådant missbruk, och att det inte kan anses vare sig att de utgör avskräckande åtgärder i den mening som avses i klausul 5 i ramavtalet eller att de säkerställer att ramavtalets mål uppnås?
2) Om en nationell domstol för att fullgöra sin skyldighet att under alla förhållanden beivra ett konstaterat missbruk (sanktionen är ”nödvändig” och ”omedelbar”) drar slutsatsen att principen om konform tolkning inte gör det möjligt att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan utan att det görs en tolkning ”contra legem” av den nationella rätten, just på grund av att medlemsstaten i sin nationella rätt inte har föreskrivit någon sanktionsåtgärd för att tillämpa klausul 5 i ramavtalet inom den offentliga sektorn, ska den då tillämpa övervägandena i domen Egenberger, (2) av den 17 april 2018, eller i dom (stora avdelningen) av den 15 april 2008 i mål nr C-268/2006, (3) på så sätt att artiklarna 21 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna medger att de bestämmelser i den nationella rätten som hindrar ett säkerställande av att direktiv 1999/70/EG ges full verkan inte tillämpas, även om de har ställning som grundlag?
Ska följaktligen det tillfälliga anställningsförhållande som utgör missbruk omvandlas till ett fast anställningsförhållande, som är identiskt eller likvärdigt med det anställningsförhållande som jämförbara fast anställda tjänstemän har, vilket innebär att den som utsatts får missbruket får en anställningstrygghet, för att förhindra att detta missbruk inte beivras och att syftet med och den ändamålsenliga verkan av klausul 6 i ramavtalet undergrävs, även om en sådan omvandling är förbjuden enligt den nationella rätten och Tribunal Supremos praxis eller kan strida mot den spanska konstitutionen?
3) Mot bakgrund av att EU-domstolen i dom av den 25 oktober 2018 i mål C-331/17 (4) och dom av den 13 januari 2022 i mål C-[2]82/19 (5) slog fast att klausul 5 i ramavtalet utgör hinder för en nationell lagstiftning som undantar vissa offentliganställda från tillämpningen av de bestämmelser som beivrar missbruk av på varandra följande visstidsan­ ställningar, om det inte finns någon annan effektiv åtgärd i den nationella rättsordningen som beivrar detta missbruk, och att det i spansk lag inte finns någon åtgärd för att beivra missbruk inom den offentliga sektorn som är tillämplig på de tillfälligt anställda sökandena,