SL
C 472/44
Uradni list Evropske unije
12.12.2022
4.
Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 17(1)(d) Uredbe 2020/852 in člena 10(2) Uredbe 1367/2006 v zvezi z zahtevo, da se ne škoduje bistveno. 5.
Peti tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve.
(1)
(2) (3) (4)
Delegirana uredba Komisije (EU) 2021/2139 z dne 4. junija 2021 o dopolnitvi Uredbe (EU) 2020/852 Evropskega parlamenta in Sveta z določitvijo tehničnih meril za pregled za določitev pogojev, pod katerimi se šteje, da gospodarska dejavnost bistveno prispeva k blažitvi podnebnih sprememb ali prilagajanju podnebnim spremembam, ter za ugotavljanje, ali ta gospodarska dejavnost ne škoduje bistveno kateremu od drugih okoljskih ciljev (UL 2021, L 442, str. 1).
Konvencija o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah z dne 25. junija 1998 (UL 2005, L 124, str. 4).
Uredba (ES) št.
1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006, L 264, str. 13).
Uredba (EU) 2020/852 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2020 o vzpostavitvi okvira za spodbujanje trajnostnih naložb ter spremembi Uredbe (EU) 2019/2088 (UL 2020, L 198, str. 13).
Tožba, vložena 14. oktobra 2022 – SE in SF/Svet (Zadeva T-644/22) (2022/C 472/51) Jezik postopka: francoščina Stranke Tožeči stranki: SE, SF (zastopniki: S. Bonifassi, E. Fedorova, T. Bontinck, A. Guillerme in L. Burguin, odvetniki) Tožena stranka: Svet Evropske unije
Predlogi Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj: — razglasi ničnost Uredbe (EU) 2022/1273 (1) v delu, v katerem spreminja člen 9(2) Uredbe (EU) 269/2014 (2) in za tožeči stranki uvaja obveznost poročanja; — Svetu naloži plačilo stroškov.
Tožbeni razlogi in bistvene trditve Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata štiri tožbene razloge. 1.
Prvi tožbeni razlog: prekoračitev pooblastil Sveta na področju omejevalnih ukrepov.
Tožeči stranki menita, da obveznost poročanja ni ukrep, ki bi bil nujen za izvajanje Sklepa 2014/145/SZVP (3), in da ta določba torej posega v pristojnosti držav članic za izvajanje omejevalnih ukrepov.
Svet poleg tega ni bil pristojen za to, da sam uvede in opredeli kršitev obveznosti poročanja, ki ni zajeta z omejevalnim ukrepom, niti za to, da harmonizira sankcije za to kršitev. 2.
Drugi tožbeni razlog: zloraba pooblastil, ker je bila obveznost poročanja, ki je naložena v strogem časovnem okviru, skupaj z dolžnostjo, naloženo državam članicam, da sankcionirajo nespoštovanje navedene obveznosti v okviru režima sankcij, ki se kaže zlasti v odvzemu premoženja, sprejeta izključno oziroma vsaj pretežno za to, da bi se dosegel drug namen od tistega, ki se navaja. 3.
Tretji tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ker obveznost poročanja ni bila nujna in ker posledice, povezane z nespoštovanjem obveznosti poročanja, niso sorazmerne glede na cilj, ki mu sledi uredba.