RO
C 472/16
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
12.12.2022
Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 20 octombrie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulgaria) – „Ekofrukt” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo (Cauza C-362/21) (1) [Trimitere preliminară – Piața internă – Regulamentul (UE) nr.
910/2014 – Articolul 3 punctul 12 – Noțiunea de „semnătură electronică calificată” – Articolul 25 alineatul (1) – Articolul 26 – Anexa I – Efectele juridice ale semnăturilor electronice – Cerințe referitoare la o semnătură electronică avansată – Act administrativ adoptat sub forma unui document electronic a cărui semnătură electronică nu îndeplinește cerințele unei „semnături electronice calificate” – Cerințe cumulative – Consecințe – Articolul 3 punctul 15 – Lipsa unui „certificat calificat pentru semnătură electronică” – Înscrierea unei semnături electronice calificate în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere – Efect – Nume ale titularului semnăturii electronice care au făcut obiectul unei transliterări în alfabetul latin în locul scrierii lor obișnuite cu caractere chirilice] (2022/C 472/18) Limba de procedură: bulgara Instanța de trimitere Administrativen sad Veliko Tarnovo.
Părțile din procedura principală Reclamantă: „Ekofrukt” EOOD Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo
Dispozitivul 1) Articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr.
910/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 iulie 2014 privind identificarea electronică și serviciile de încredere pentru tranzacțiile electronice pe piața internă și de abrogare a Directivei 1999/93/CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune declarării nulității unui act administrativ adoptat sub forma unui document electronic atunci când este semnat cu o semnătură electronică care nu îndeplinește cerințele acestui regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din acesta, cu condiția ca nulitatea actului respectiv să nu fie constatată numai pentru motivul că semnătura acestuia este în format electronic.
2) Articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr.
910/2014 trebuie interpretat în sensul că lipsa unui „certificat calificat pentru semnătură electronică”, în sensul articolului 3 punctul 15 din acest regulament, este suficientă pentru a dovedi că o semnătură electronică nu constituie o „semnătură electronică calificată”, în sensul acestui articol 3 punctul 12, eventuala ei calificare drept „semnătură electronică profesională” fiind lipsită de relevanță în această privință.
3) Regulamentul nr.
910/2014 trebuie interpretat în sensul că înscrierea unei semnături electronice în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere nu este suficientă pentru ca această semnătură să îndeplinească cerințele stabilite de acest regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din regulamentul menționat.
Atunci când o astfel de calificare este contestată în cadrul unei proceduri judiciare, instanța națională este obligată să verifice dacă sunt îndeplinite toate condițiile cumulative prevăzute la acest articol 3 punctul 12, ceea ce îi impune în special să verifice dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 26 și în anexa I la același regulament.
4) Articolul 3 punctul 12 și anexa I la Regulamentul nr.
910/2014 trebuie interpretate în sensul că, în cadrul controlului de conformitate, cu cerințele acestei anexe, a semnăturii electronice calificate, împrejurarea că numele semnatarului, care în mod obișnuit recurge la alfabetul chirilic pentru scrierea lor, au făcut obiectul unei transliterări în alfabetul latin nu se opune ca semnătura electronică a acestuia să fie considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 menționat, cu condiția ca această semnătură să facă trimitere exclusiv la semnatar și să permită identificarea lui, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.
(1)
JO C 357, 6.9.2021.