C 472/26
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
12.12.2022.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 19. maijā iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (Spānija) – HM, VD/Generalitat de Catalunya (Lieta C-332/22) (2022/C 472/31) Tiesvedības valoda – spāņu Iesniedzējtiesa Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona
Pamatlietas puses Prasītājas: HM, VD
Atbildētāja: Generalitat de Catalunya
Prejudiciālie jautājumi PIRMAIS.- Vai pasākumi, kas noteikti Tribunal Supremo [Augstākā tiesa, Spānija] 2018. gada 26. septembra spriedumos Nr.
1425/2018 un 1426/2018, kuros paustās atziņas ir spēkā vēl šodien (2021. gada 30. novembrī), – kuri izpaužas kā publiskā sektora darbinieka, kurš cietis no [noteikta laika darba līgumu secīgas slēgšanas] ļaunprātīgas izmantošanas, paturēšana tajā pašā nodarbinātības ļaunprātīgā nepastāvīguma situācijā, kamēr viņu nodarbinošā pārvaldes iestāde nekonstatē strukturālu nepieciešamību un neizsludina atbilstošas atlases procedūras vakantās amata vietas aizpildīšanai ar pastāvīgiem publiskā sektora darbiniekiem vai civildienesta ierēdņiem – ir pasākumi, kas atbilst sodu noteikšanas prasībām, kuras izriet no Direktīvas 1999/70 (1) pielikumā esošā Pamatnolīguma 5. klauzulas;
vai, gluži otrādi, šo pasākumu rezultātā turpinās darba attiecību nepastāvīgums un aizsardzības trūkums līdz brīdim, kad nodarbinošā pārvaldes iestāde brīvi pēc saviem ieskatiem nolemj izsludināt atlases procedūru vakantās amata vietas aizpildīšanai ar pastāvīgu darbinieku, kuras iznākums nav skaidrs, jo šajās procedūrās var piedalīties arī kandidāti, kas nav cietuši no šādas ļaunprātīgas izmantošanas, un šos pasākumus nevar uzskatīt par atturošiem soda pasākumiem Pamatnolīguma 5. klauzulas izpratnē, nedz arī par tādiem, kas garantē tās mērķu sasniegšanu?
OTRAIS.- Kad valsts tiesa, pildot savu pienākumu katru reizi sodīt par konstatēto ļaunprātīgo izmantošanu (sods ir “nepieciešams un tūlītējs”), secina, ka atbilstīgas interpretācijas princips neļauj garantēt direktīvas lietderīgo iedarbību – neinterpretējot valsts tiesības “contra legem” – tieši tāpēc, ka dalībvalsts tiesiskajā regulējumā nav iekļauts neviens soda pasākums, lai piemērotu Pamatnolīguma 5. klauzulu publiskajā sektorā, vai tai no Tiesas 2018. gada 17. aprīļa sprieduma Egenberger (2) vai Tiesas (virspalātas) 2008. gada 15. aprīļa sprieduma lietā C-268/06 (3) izrietošās atziņas ir jāpiemēro tādējādi, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. un 47. pants ļauj atstāt bez piemērošanas valsts tiesību normas, kuras liedz garantēt pilnu Direktīvas 1999/70/EK efektivitāti, pat ja tās ir konstitucionāla ranga normas?
Vai tai līdz ar to ļaunprātīgi izmantotās pagaidu darba attiecības ir jāpārveido par pastāvīgām darba attiecībām, kas ir identiskas vai līdzīgas salīdzināmo štata ierēdņu darba attiecībām, tādējādi no ļaunprātīgas izmantošanas cietušajai personai nodrošinot nodarbinātības stabilitāti, lai novērstu, ka šāda ļaunprātīga izmantošana paliek nesodīta un tiek apdraudēti minētās Pamatnolīguma 5. klauzulas mērķi un lietderīgā iedarbība, kaut gan šī pārveide ir aizliegta valsts tiesiskajā regulējumā, Tribunal Supremo judikatūrā vai varētu būt pretrunā Spānijas Konstitūcijai?
TREŠAIS.- Ievērojot, ka 2018. gada 25. oktobra spriedumā lietā C-331/17 (4) un 2022. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-[2]82/19 (5) Tiesa ir nospriedusi, ka Pamatnolīguma 5. klauzulai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas izslēdz noteiktus publiskā sektora darbiniekus no to tiesību normu piemērošanas, kurās ir paredzēts sods par noteikta laika darba līgumu secīgas slēgšanas ļaunprātīgu izmantošanu, ja valsts tiesiskajā regulējumā neeksistē neviens cits efektīvs pasākums sodīšanai par šo ļaunprātīgas izmantošanas pasākumu, un ja Spānijas tiesību aktos nav paredzēts neviens pasākums sodīšanai par šādu ļaunprātīgu izmantošanu publiskajā sektorā, kas būtu attiecināms tādu personālu kā prasītājas;