C 472/24
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
12.12.2022.
ir jāinterpretē tādējādi, ka: tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja trešās valsts valstspiederīgajam, kurš nelikumīgi uzturas tās teritorijā, gaidot pieteikuma – ar kuru lūdz piešķirt uzturēšanās atļauju kāda no šajā tiesību normā minētajiem iemesliem dēļ – izskatīšanas iznākumu, pieteikuma pieņemamības dēļ tiek piešķirtas uzturēšanās tiesības, šo tiesību piešķiršana izraisa attiecībā uz šo valstspiederīgo iepriekš pieņemta atgriešanas lēmuma netiešu atsaukšanu pēc tam, kad ir noraidīts viņa starptautiskās aizsardzības pieteikums.
(1)
OV C 158, 11.4.2022.
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 28. oktobra spriedums (Oberlandesgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret HF/Generalstaatsanwaltschaft München (Lieta C-435/22 PPU) (1) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 50. pants – Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu – 54. pants – Princips “ne bis in idem” – Nolīgums par izdošanu starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm – Trešās valsts valstspiederīgā izdošana Amerikas Savienotajām Valstīm saskaņā ar dalībvalsts noslēgtu divpusēju līgumu – Valstspiederīgais, kurš citā dalībvalstī ir galīgi notiesāts par tiem pašiem nodarījumiem un ir pilnībā izcietis sodu) (2022/C 472/29) Tiesvedības valoda – vācu Iesniedzējtiesa Oberlandesgericht München
Pamatlietas puses Pamata kriminālprocesa dalībnieks: HF Piedaloties: Generalstaatsanwaltschaft München
Rezolutīvā daļa 54. pants Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kura parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā un stājusies spēkā 1995. gada 26. martā un kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 610/2013 (2013. gada 26. jūnijs), to lasot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz dalībvalsts iestādēm izdot trešās valsts valstspiederīgo citai trešajai valstij, ja, pirmkārt, šis valstspiederīgais citā dalībvalstī ir galīgi notiesāts par tiem pašiem nodarījumiem, kas minēti izdošanas lūgumā, un ir izcietis tajā noteikto sodu, un, otrkārt, izdošanas lūgums ir balstīts uz divpusēju līgumu par izdošanu, kurā ne bis in idem principa tvērums ir ierobežots, to attiecinot tikai uz spriedumiem, kas pasludināti lūguma saņēmējā dalībvalstī.
(1)
OV C 326, 29.8.2022.