2022.12.12.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 472/27
Amennyiben a Bíróság ezen ítélkezési gyakorlata és az egyenértékűség közösségi elvének alkalmazása megköveteli a visszaélés által érintett ideiglenes közalkalmazottak jogviszonyának állandó vagy hivatásos közalkalmazottá történő átalakítását, és a munkaviszony megszüntetésére és megszűnésére ugyanazon okok vonatkoznak, mint ezen utóbbiak munkaviszonyára, míg a magánszektorban az Estatuto de los Trabajadores (a munkavállalók jogállásáról szóló törvény) 15. cikke előírja azon ideiglenes munkavállalók állandóvá történő átminősítését, akik 30 hónapos folyamatos munkaviszonyban töltött időn belül több mint 24 hónapot dolgoztak ugyanannál a munkáltatónál, a 2021.
évi általános költségvetésről szóló 11/2020. sz. törvény által módosított, a közszféráról szóló 40/2015. sz. törvény 83. cikkének 3. bekezdése a nemzeti jog alkalmazásával lehetővé teszi-e, hogy a vállalkozások és szervezetek közszférába átkerülő munkavállalói ugyanazon feladatokat lássák el, mint azon hivatásos köztisztviselők, akik munkaviszonya megszűnhet, és ezért ugyanazok megszüntetési okok vonatkoznak-e rájuk, mint ezen utóbbiakra?
4) Figyelembe véve, hogy – a Bíróság 2014. március 13-i Nierodzik ítélete (C-38/13, 27. és 29. pont) (6) és 2016. szeptember 14-i Ana de Diego Porras ítélete (C-596/14], 30. és 31. pont) (7) szerint – a munkaviszony megszűnésére vonatkozó feltételek és a munkaszerződés megszűnésének követelményei a keretmegállapodás 4.
szakaszában foglalt „foglalkoztatási feltételek” részét képezik,
Az előző kérdésre adott nemleges válasz esetén a Bíróságnak meg kell határoznia, hogy a visszaéléssel érintett ideiglenes közalkalmazottak jogviszonyának állandóvá alakítása – ugyanazon megszűnési és elbocsátási okokat alkalmazva, mint amelyek a hivatásos köztisztviselőkre vagy az összehasonlítható állandó alkalmazottakra vonatkoznak, anélkül, hogy e jogállást megszereznék – olyan intézkedésnek minősül-e, amelynek a nemzeti hatóságok az 1999/70 irányelvben foglalt keretmegállapodás 4. és 5. szakasza, valamint az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve alapján kötelesek megfelelni, mivel a nemzeti szabályozás csak azoknak tiltja, hogy állandó vagy hivatásos alkalmazotti jogállást szerezzenek, akik bizonyos követelményeket nem teljesítenek, és az ilyen alkalmazottak jogviszonyának a fentiekben meghatározott feltételek mellett történő állandóvá alakítása nem vezet e jogállás megszerzéséhez.
5) Míg a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 15. cikke az ideiglenes szerződések maximális időtartamát két évben állapítja meg, hozzátéve, hogy ezen időszak lejártával a fedezett szükséglet már nem ideiglenes és nem is kivételes, hanem rendes és állandó, ami a magánszektorban arra kötelezi a munkáltatókat, hogy az ideiglenes munkaviszonyt határozatlan idejűvé alakítsák át, addig az EBEP [a közszolgálati alkalmazottak jogállásáról szóló törvény] 10. cikke a közszférában arra kötelez, hogy a kinevezés évében közzétett nyilvános állásajánlatban szerepeltessék a helyettesítő/ideiglenes alkalmazottak által betöltött üres álláshelyeket, illetve ha ez – legfeljebb két éven belül – nem lehetséges, akkor ezen álláshelyeket a következő évi nyilvános állásajánlatban szerepeltessék annak érdekében, hogy az álláshelyet be lehessen tölteni állandó vagy hivatásos köztisztviselővel,
Meg kell-e állapítani, hogy a közszférában az egymást követő ideiglenes foglalkoztatással való visszaélés attól a pillanattól kezdődően valósul meg, amikor a foglalkoztató közigazgatási szerv a nemzeti jogszabályban meghatározott határidőn belül nem tölti be az ideiglenes közalkalmazott által betöltött álláshelyet állandó vagy hivatásos alkalmazottal, azaz úgy, hogy azt a helyettesítő/ideiglenes alkalmazott kinevezésétől számított legfeljebb két éven belül nyilvános állásajánlatba foglalja, azzal a kötelezettséggel, hogy az EBEP 70. cikkében előírt legfeljebb hároméves határidőn belül az említett nyilvános állásajánlat nyomán megszünteti a helyettesítő/ideiglenes alkalmazott munkaviszonyát?
6) Sérti-e a 2021. december 28-i 20/2021. sz. spanyol törvény a jogszerűség és a szankciókat tartalmazó rendelkezések visszaható hatálya tilalmának, többek között az Európai Unió Alapjogi Chartájának 49. cikkében szereplő közösségi elveit, mivel az ideiglenes foglalkoztatással való visszaélés szankciójaként olyan kiválasztási eljárást ír elő, amelyet akkor is alkalmaznak, ha a jogsértés tárgyát képező cselekmények vagy mulasztások – és így a visszaélés – és az arra vonatkozó panasz a 20/2021. sz. törvény hatálybalépése előtt – évekkel korábban – történt és követték el?
7) Sérti-e a 20/2021. sz. törvény a keretmegállapodás 5.
szakaszát és az 1999/70/EK irányelvet azzal, hogy szankciós intézkedésként kiválasztási eljárások kiírását írja elő, és kártérítést csak a visszaélésnek az említett kiválasztási eljárásban nem sikeres sértettjei javára ír elő, mivel az említett kiválasztási eljárásban sikeres ideiglenes közalkalmazottakkal szembeni visszaéléseket szankció nélkül hagyja, holott a szankció minden esetben elengedhetetlen, és az említett kiválasztási eljárás sikeres teljesítése – amint azt a Bíróság 2021. június 2-i végzésében (C-103/2019) (8) kimondja – nem az irányelv követelményeinek megfelelő szankciós intézkedés?