12.12.2022.
HR
Službeni list Europske unije
C 472/27
na temelju te sudske prakse Suda i načela ekvivalentnosti Zajednice obvezno promijeniti status privremenih javnih službenika koji su žrtve zlouporabe u status stalnih ili karijernih javnih službenika, primjenjujući na njih iste razloge prestanka i završetka radnog odnosa koji vrijede za potonje službenike, jer se člankom 15.
Zakona o radu nalaže da se u privatnom sektoru status radnika zaposlenih na određeno vrijeme koji su u razdoblju od 30 mjeseci više od 24 mjeseca neprekidno radili za istog poslodavca promijeni u status stalnih radnika i jer se člankom 83. stavkom 3.
Zakona br.
40/2015 o pravnom okviru kojim se uređuje javni sektor, u verziji iz Zakona br.
11/2020 o općem državnom proračunu za 2021., na temelju nacionalnog prava radnicima privatnih poduzeća i subjekata koji prelaze u javni sektor omogućuje da obavljaju iste funkcije kao i karijerni službenici, uz uvjet prestanka, te se stoga na njih primjenjuju isti razlozi prestanka radnog odnosa koji vrijede za karijerne službenike?
ČETVRTO – Uzimajući u obzir to da su uvjeti povezani sa završetkom radnog odnosa i uvjeti raskida ugovora o radu, u skladu s presudama Suda od 13. ožujka 2014., predmet C-38/13 (6), Nierodzik, t. 27. i 29. i od 14. rujna 2016., predmet C-596/14 (7), Ana de Diego Porras, t. 30. i 31., dio „uvjetâ zapošljavanja” iz članka 4.
Okvirnog sporazuma,
i u slučaju niječnog odgovora na prethodno pitanje, traži se od Suda da utvrdi je li stabilizacija zaposlenja privremenog osoblja koje je žrtva zlouporabe, uz primjenu istih razloga prestanka i otpuštanja koji vrijede za usporedive karijerne ili stalne službenike, ali bez stjecanja tog statusa, mjera koju nacionalna tijela moraju poštovati na temelju članaka 4. i 5.
Okvirnog sporazuma iz Direktive 1999/70 i načela usklađenog tumačenja jer se u nacionalnom zakonodavstvu stjecanje statusa stalnih ili karijernih službenika ne smije priznati samo osobama koje ne ispune određene zahtjeve, pa stabilizacija zaposlenja tog osoblja pod navedenim uvjetima ne dovodi do stjecanja takvog statusa?
PETO – Treba li, s obzirom na to da se člankom 15.
Zakona o radu predviđa da je najduži rok trajanja ugovora na određeno vrijeme dvije godine, jer se smatra da po isteku tog roka potreba za tim radnim mjestom više nije ni privremena ni iznimna, nego redovita i stabilna, pa se poslodavce iz privatnog sektora obvezuje da radni odnos na određeno vrijeme promijene u radni odnos na neodređeno vrijeme, i s obzirom na to da se člankom 10.
[Estatuta Básico del Empleado Público (EBEP) (Zakon o temeljnom pravnom uređenju statusa javnih službenika)] u javnom sektoru nalaže uključivanje slobodnih radnih mjesta na kojima je zaposleno privremeno osoblje ili osoblje zaposleno na određeno vrijeme u poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnom sektoru u godini imenovanja, a, ako to nije moguće, u najdužem roku od dvije godine u popis za sljedeću godinu, kako bi se na radnom mjestu zaposlio stalni ili karijerni službenik,
zaključiti da do zlouporabe uzastopnog zapošljavanja na određeno vrijeme u javnom sektoru dolazi od trenutka kad uprava koja je poslodavac stalnim ili karijernim službenikom ne popuni radno mjesto na kojem je javni službenik zaposlen na određeno vrijeme u rokovima predviđenima nacionalnim propisima, odnosno njegovim uključivanjem u poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnom sektoru u roku od najviše dvije godine od imenovanja privremenog službenika ili službenika zaposlenog na određeno vrijeme, uz obvezu njegova otpuštanja na temelju provedbe tog poziva za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnom sektoru u roku od najviše tri godine utvrđenom u članku 70.
EBEP-a?
ŠESTO – Povređuju li se španjolskim Zakonom br.
20/2021 od 28. prosinca načela Zajednice o zakonitosti i zabrani retroaktivnosti kaznenih odredbi utvrđena, među ostalim, u članku 49.
Povelje EU-a o temeljnim pravima jer se njime kao sankcija zlouporabe zapošljavanja na određeno vrijeme predviđaju natječaji čije se raspisivanje nalaže iako su radnje ili propusti koji čine povredu, a time i zloupotrebu, kao i njihove prijave, izvršene i završene (godinama) prije donošenja Zakona br.
20/2021?
SEDMO – Budući da se Zakonom br.
20/2021 kao mjera za sankcioniranje predviđa raspisivanje natječaja i naknada štete samo u korist žrtava zlouporabe koje ne uspiju u navedenom natječaju, povređuju li se njime članak 5.
Okvirnog sporazuma i Direktiva 1999/70/EZ jer se ne sankcioniraju zlouporabe u odnosu na javne službenike zaposlene na određeno vrijeme koji su uspjeli na navedenom natječaju, iako je točno da je sankcija uvijek nužna i da uspjeh na tom natječaju nije mjera za sankcioniranje koja ispunjava zahtjeve iz Direktive, kao što to tvrdi Sud u svojem rješenju od 2. lipnja 2021., C-103/2019 (8)?