HR
C 472/24
Službeni list Europske unije
12.12.2022.
treba tumačiti na način da mu se: ne protivi propis države članice prema kojem, kada je pravo boravka dodijeljeno državljaninu treće zemlje s nezakonitim boravkom na njezinu državnom području do okončanja postupka obrade zahtjeva za odobrenje boravka zbog jednog od razloga na koje se odnosi ta odredba, zbog dopuštenosti tog zahtjeva, dodjeljivanje tog prava dovodi do prešutnog ukidanja odluke o vraćanju koja je prethodno donesena u odnosu na tog državljanina nakon što je njegov zahtjev za međunarodnu zaštitu odbijen.
(1)
SL C 158, 11. 4.
2022.
Presuda Suda (veliko vijeće) od 28. listopada 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht München – Njemačka) – kazneni postupak protiv HF-a (Predmet C-435/22 PPU) (1) („Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 50. – Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma – Članak 54. – Načelo ne bis in idem – Sporazum o izručenju između Europske unije i Sjedinjenih Američkih Država – Izručenje državljanina treće države Sjedinjenim Američkim Državama na temelju bilateralnog ugovora koji je sklopila država članica – Državljanin koji je pravomoćno osuđen za ista djela te je u potpunosti izdržao svoju kaznu u drugoj državi članici”) (2022/C 472/29) Jezik postupka: njemački Sud koji je uputio zahtjev Oberlandesgericht München
Stranka glavnog kaznenog postupka HF uz sudjelovanje: Generalstaatsanwaltschaft München
Izreka Članak 54.
Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koja je potpisana u Schengenu 19. lipnja 1990., a stupila je na snagu 26. ožujka 1995., kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 610/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013., u vezi s člankom 50.
Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se: protivi to da tijela države članice izruče državljanina treće države u drugu treću državu ako je, s jedne strane, taj državljanin pravomoćno osuđen u drugoj državi članici za ista djela kao što su to ona koja su navedena u zahtjevu za izručenje te je on izdržao kaznu koja mu je ondje izrečena i ako se, s druge strane, zahtjev za izručenje temelji na bilateralnom ugovoru o izručenju kojim se doseg načela ne bis in idem ograničava na presude donesene u državi članici kojoj je podnesen zahtjev za izručenje.
(1)
SL C 326, 29. 8.
2022.