12.12.2022
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 472/27
ønskes det oplyst, om anvendelsen af Domstolens praksis og det EU-retlige ækvivalensprincip medfører en pligt til at ændre status for offentligt ansatte, der er udsat for misbrug, til fastansatte offentligt ansatte eller tjenestemænd, og til at lade disse omfatte af de samme ophørs- og afskedigelsesgrunde, som gør sig gældende for sidstnævnte, eftersom artikel 15 i Estatuto de los Trabajadores (lov om arbejdstageres rettigheder) i den private sektor kræver, at midlertidigt ansatte, der har haft mere end 24 måneders uafbrudt tjeneste i en periode på 30 måneder hos den samme arbejdsgiver, ændres til fastansatte, og for så vidt som artikel 83, stk.
3, i ley 40/2015, del Sector Publico (lov nr.
40/2015 om den offentlige sektor), som ændret ved Ley 11/2020, de presupuestos generales del Estado para 2021 (lov nr.
11/2020 om finansloven for 2021) under anvendelse af national ret tillader, at private arbejdstagere i virksomheder og enheder, der overgår til den offentlige sektor, kan udføre de samme opgaver som fastansatte tjenestemænd med betingelsen »ophør« og dermed omfattes af de samme ophørs- og afskedigelsesgrunde som sidstnævnte.
FOR DET FJERDE.- I betragtning af at vilkårene i forbindelse med ansættelsesforholdets ophør og betingelserne for en ansættelseskontrakts udløb er en del af »ansættelsesvilkårene« som omhandlet i rammeaftalens § 4 ifølge Domstolens dom af 13. marts 2014, Nierodzik (C-38/13 (6), præmis 27 og 29), og af 14. september 2016, Ana de Diego Porras (C-596/14 (7), præmis 30 og 31),
ønskes det, såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, oplyst, om stabilisering af de midlertidigt offentligt ansatte, der er udsat for misbrug, i hvilken forbindelse de omfattes af de samme ophørs- og afskedigelsesgrunde, som gælder for sammenlignelige tjenestemænd eller fastansatte offentligt ansatte, uden at de opnår denne status, er en foranstaltning, som er bindende for de nationale myndigheder som følge af anvendelsen af § § 4 og 5 i rammeaftalen i bilaget til direktiv 1999/70 og af princippet om overensstemmende fortolkning, eftersom den nationale lovgivning kun forbyder, at personer, der ikke opfylder bestemte krav, opnår status som tjenestemænd eller fastansatte offentligt ansatte, og at stabiliseringen af disse ansatte på de nævnte betingelser ikke medfører, at de opnår denne status.
FOR DET FEMTE.- For så vidt som artikel 15 i lov om arbejdstageres rettigheder fastsætter en maksimal varighed på to år for tidsbegrænsede ansættelser, idet det antages, at det behov, der dækkes, efter denne periode ikke længere er hverken midlertidigt eller ekstraordinært, men derimod almindeligt og varigt, og idet arbejdsgivere i den private sektor forpligtes til at ændre et tidsbegrænset ansættelsesforhold til et tidsubegrænset ansættelsesforhold, og for så vidt som artikel 10 i Estatuto Básico del Empleado Público (vedtægten for offentligt ansatte) i den offentlige sektor kræver, at ledige stillinger, der dækkes af midlertidigt ansatte tjenestemænd/tidsbegrænset personale, omfattes af opslaget af stillinger i det offentlige i året for ansættelsen og, såfremt dette ikke er muligt, dvs. inden for den maksimale frist på to år, i det efterfølgende år, med henblik på at stillingen besættes af en tjenestemand eller en fastansat offentligt ansat,
ønskes det oplyst, om det bør fastslås, at misbruget af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelser i den offentlige sektor sker fra det tidspunkt, hvor den ansættende forvaltning ikke besætter den stilling, der dækkes af en midlertidigt offentligt ansat, med en fastansat offentligt ansat eller en tjenestemand inden for de frister, der er fastsat i den nationale lovgivning, dvs. ved at disse stillinger omfattes af et opslag af stillinger i det offentlige inden for den maksimale frist på to år, som regnes fra ansættelsen af den midlertidigt ansatte tjenestemand/den midlertidigt ansatte, idet der foreligger en pligt til at bringe denne ansættelse til ophør ved at gennemføre dette opslag om ansættelse i det offentlige inden for højst tre år som fastlagt i artikel 70 i vedtægten for offentligt ansatte.
FOR DET SJETTE.- Det ønskes oplyst, om den spanske lov nr.
20/2021 af 28. december 2021 er i strid med det EU-retlige legalitetsprincip og princippet om, at strafferetlige bestemmelser, som bl.a. dem, der er fastlagt i chartrets artikel 49, ikke kan have tilbagevirkende kraft, eftersom denne lov som en sanktion mod misbrug af midlertidige ansættelser bestemmer, at der skal gennemføres udvælgelsesprøver, der anvendes, selv om de handlinger eller undladelser, der udgør overtrædelsen — og dermed misbruget — samt anmeldelsen heraf fandt sted forud for — flere år inden — vedtagelsen af lov nr.
20/2021.
FOR DET SYVENDE.- Det ønskes oplyst, om lov nr.
20/2021, eftersom den bestemmer, at afholdelsen af udvælgelsesprøver udgør en sanktionsforanstaltning, samt at der kun ydes erstatning til ofre for misbruget, som ikke består de pågældende udvælgelsesprøver, er i strid med rammeaftalens § 5 og direktiv 1999/70/EF, idet den ikke sanktionerer misbrug over for midlertidigt offentligt ansatte, der har bestået de pågældende udvælgelsesprøver, når det forholder sig sådan, at sanktionen altid er nødvendig, og beståelse af den pågældende udvælgelsesprøve ikke er en sanktionsforanstaltning, der opfylder kravene i direktivet, således som Domstolen slog fast i kendelse af 2. juni 2021 i sag C-103/19 (8).