C 472/26
DA
Den Europæiske Unions Tidende
12.12.2022
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (Spanien) den 19. maj 2022 — HM og VD mod Generalitat de Catalunya (Sag C-332/22) (2022/C 472/31) Processprog: spansk Den forelæggende ret Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona
Parter i hovedsagen Sagsøgere: HM og VD
Sagsøgt: Generalitat de Catalunya
Præjudicielle spørgsmål FOR DET FØRSTE.- Det ønskes oplyst, om de foranstaltninger, der blev fastsat i Tribunal Supremos (øverste domstol) dom nr.
1425/2018 og 1426/2018 af 26. september 2018, hvis kriterium opretholdes i dag (30.11.2021) — og som består i at opretholde ansættelsen af den offentligt ansatte, der er udsat for misbrug, i det usikre ansættelsesforhold, indtil den ansættende forvaltning afgør, om der foreligger et strukturelt behov, og afholder de tilsvarende udvælgelsesprøver med henblik på at besætte stillingen med fastansatte offentligt ansatte eller tjenestemænd — udgør foranstaltninger, der opfylder kravene om sanktioner i § 5 i rammeaftalen i bilag til direktiv 1999/70 (1).
Eller om disse foranstaltninger derimod giver anledning til en opretholdelse af den usikre situation og af den manglende beskyttelse, indtil den ansættende forvaltning beslutter at afholde en udvælgelsesprøve med henblik på at besætte stillingen med en fastansat arbejdstager, hvilken prøves resultat er usikkert, eftersom disse prøver også er åbne for ansøgere, der ikke har været udsat for et sådant misbrug, og der er tale om foranstaltninger, der ikke kan anses for afskrækkende sanktionsforanstaltninger med henblik på rammeaftalens § 5, og som ikke sikrer, at formålene med rammeaftalen opfyldes.
FOR DET ANDET.- Når en national retsinstans i medfør af sin pligt til under alle omstændigheder at sanktionere det fastslåede misbrug (sanktionen er »nødvendig« og »umiddelbar«) konkluderer, at princippet om overensstemmende fortolkning ikke gør det muligt at sikre direktivets effektive virkning uden at anlægge en fortolkning contra legem af den nationale lovgivning, fordi der i medlemsstatens nationale retsorden ikke er indført nogen sanktionsforanstaltninger med henblik på anvendelsen af rammeaftalens § 5 i den offentlige sektor, bør betragtningerne i Egenberger-dommen (2) af 17. april 2018 eller i dom (afsagt af Store Afdeling) den 15. april 2008 i sag C-268/2006 (3) anvendes, således at artikel 21 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) tillader, at de bestemmelser i national ret, der er til hinder for at sikre den fulde virkning af direktiv 1999/70/EF, undlades anvendt, selv om disse bestemmelser har forfatningsmæssig status?
bør det midlertidige ansættelsesforhold, som har karakter af misbrug, som følge heraf da ændres til et fast ansættelsesforhold, som er identisk og sammenligneligt med ansættelsesforholdet for sammenlignelige vedtægtsmæssigt fastansatte, hvilket medfører sikkerhed i ansættelsen for ofret for misbruget, for at undgå, at det nævnte misbrug unddrager sig sanktioner, og at formålene med og den effektive virkning af rammeaftalens § 5 undermineres, selv om denne ændring er forbudt i henhold til national ret og Tribunal Supremos (øverste domstol) praksis eller kan være i strid med den spanske forfatning?
FOR DET TREDJE.- Henset til den omstændighed, at Domstolen i dom af 25. oktober 2018 i sag C-331/17 (4) og af 13. januar 2022 i sag C-382/19 (5) fastslog, at rammeaftalens § 5 er til hinder for en national lovgivning, som udelukker bestemte arbejdstagere fra anvendelsen af regler, der sanktionerer misbrug hidrørende fra flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter, når der ikke er nogen anden effektiv foranstaltning i den nationale retsorden, der sanktionerer det nævnte misbrug, og når der i spansk ret ikke eksisterer nogen anden effektiv foranstaltning med henblik på at sanktionere misbrug i den offentlige sektor over for det midlertidige sagsøgende personale,