CS
C 472/24
Úřední věstník Evropské unie
12.12.2022
musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle které v případě, že je státnímu příslušníkovi třetí země, jenž pobývá na jeho území neoprávněně, přiznáno právo pobytu, dokud nebude o žádosti o povolení k pobytu rozhodnuto z některého z důvodů uvedených v tomto ustanovení, z důvodu přípustnosti této žádosti, má přiznání tohoto práva za následek konkludentní zpětvzetí rozhodnutí o navrácení, které bylo dříve přijato ve vztahu tomuto státnímu příslušníkovi v důsledku zamítnutí jeho žádosti o mezinárodní ochranu.
(1)
Úř. věst.
C 158, 11.4.2022.
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. října 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht München – Německo) – trestní řízení proti HF (Věc C-435/22 PPU) (1) („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v trestních věcech – Listina základních práv Evropské unie – Článek 50 – Úmluva k provedení Schengenské dohody – Článek 54 – Zásada ne bis in idem – Dohoda o vydávání mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými – Vydání státního příslušníka třetí země do Spojených států na základě dvoustranné dohody o vydávání uzavřené členským státem – Státní příslušník pravomocně odsouzený za stejný čin v jiném členském státě, který již v tomto státě vykonal svůj trest v plném rozsahu“) (2022/C 472/29) Jednací jazyk: němčina Předkládající soud Oberlandesgericht München
Účastník trestního řízení ve věci v původním řízení HF Za přítomnosti: Generalstaatsanwaltschaft München
Výrok Článek 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané v Schengenu dne 19. června 1990, jež vstoupila v platnost dne 26. března 1995, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 610/2013 ze dne 26. června 2013, ve spojení s článkem 50 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládán v tom smyslu, že: brání vydání státního příslušníka třetího státu ze strany orgánů členského státu do jiného třetího státu, pokud byl tento státní příslušník pravomocně odsouzen jiným členským státem za stejné činy, na které se vztahuje žádost o vydání, a vykonal v něm uložený trest a pokud je žádost o vydání založena na dvoustranné dohodě o vydávání, která omezuje působnost zásady ne bis in idem na rozsudky vydané v dožádaném členském státě.
(1)
Úř. věst.
C 326, 29.8.2022.