CS
C 472/6
Úřední věstník Evropské unie
12.12.2022
3) Článek 2 bod 8 směrnice 2011/7 musí být vykládán v tom smyslu, že zohlednění částky daně z přidané hodnoty uvedené na faktuře nebo v jiném rovnocenném dokumentu vyzývajícím k provedení platby jakožto „splatné částky“ definované v tomto ustanovení nezávisí na tom, zda ke dni, kdy nastalo prodlení s platbou, osoba povinná k dani tuto částku již odvedla do státní pokladny.
(1)
Úř. věst.
C 53, 15.2.2021.
Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. října 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – ROI Land Investments Ltd. v. FD (Věc C-604/20) (1) („Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Článek 6 – Žalovaný, který nemá bydliště v některém členském státě – Článek 17 – Příslušnost u spotřebitelských smluv – Pojem ‚profesionální nebo podnikatelská činnost‘ – Článek 21 – Příslušnost pro individuální pracovní smlouvy – Pojem ‚zaměstnavatel‘ – Vztah podřízenosti – Nařízení (ES) č. 593/2008 – Rozhodné právo – Článek 6 – Individuální pracovní smlouva – Dohoda o ručení uzavřená mezi zaměstnancem a třetí společností, která zajišťuje plnění závazků zaměstnavatele vůči tomuto zaměstnanci“) (2022/C 472/07) Jednací jazyk: němčina Předkládající soud Bundesarbeitsgericht
Účastníci původního řízení Navrhovatelka: ROI Land Investments Ltd.
Odpůrce: FD
Výrok 1) Článek 21 odst.
1 písm.
b) bod i) a odstavec 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že zaměstnanec může u soudu místa, kde nebo odkud naposledy obvykle vykonával práci, žalovat osobu, která má nebo nemá bydliště v některém členském státě a se kterou nemá uzavřenu formální pracovní smlouvu, avšak která na základě dohody o ručení, od níž odviselo uzavření pracovní smlouvy se třetí osobou, vůči tomuto zaměstnanci přímo odpovídá za plnění závazků této třetí osoby, jestliže mezi prvně uvedenou osobou a zaměstnancem existuje vztah podřízenosti.
2) Článek 6 odst.
1 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že výhrada týkající se použití čl. 21 odst.
2 tohoto nařízení vylučuje, aby soud členského státu vycházel z pravidel tohoto státu v oblasti soudní příslušnosti, jsou-li splněny podmínky použití tohoto čl. 21 odst.
2, i když jsou tato pravidla pro zaměstnance příznivější.
Pokud naproti tomu podmínky použití uvedeného čl. 21 odst.
2 ani žádného jiného ustanovení vyjmenovaného v čl. 6 odst.
1 zmíněného nařízení splněny nejsou, takový soud může v souladu s posledně uvedeným ustanovením uvedená pravidla při určování soudní příslušnosti použít.