C 472/26
BG
Официален вестник на Европейския съюз
12.12.2022 г.
Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (Испания), постъпило на 19 май 2022 г. — HM, VD/Generalitat de Catalunya (Дело C-332/22) (2022/C 472/31) Език на производството: испански Запитваща юрисдикция Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona
Страни в главното производство Жалбоподатели: HM, VD
Ответник: Generalitat de Catalunya
Преюдициални въпроси ПЪРВО.
Следва ли да се приеме, че мерките, указани в решения на Върховния съд SSTS No 1425/2018 и SSTS No 1426/2018 от 26 септември 2018 г., чийто критерий се запазва до този момент (30 ноември 2021 г.) — състоящи се в оставането на публичния служител, пострадал от злоупотреба, в същата система на неправомерна нестабилност на заетостта, до момента, в който администрацията работодател определи дали е налице структурна необходимост и организира съответните конкурси за заемане на длъжността от постоянно наети служители или щатни служители — представляват мерки, които отговарят на условията на клауза 5 от Рамковото споразумение към Директива 1999/70 (1).
Или тези мерки водят до продължаване на нестабилността и до незащитеност до момента, в който администрацията работодател реши да организира конкурс за заемане на длъжността от постоянно нает служител, чийто резултат е несигурен, тъй като тези процедури са отворени и за кандидати, които не са пострадали от такава злоупотреба, и не могат да бъдат възприети като възпиращи мерки по смисъла на клауза 5 от Рамковото споразумение, нито да гарантират осъществяването на неговите цели.
ВТОРО.
Когато национална юрисдикция, в съответствие със задължението си да санкционира във всички случаи установената злоупотреба (санкцията е „необходима и непосредствена“), стигне до извода, че принципът на тълкуване в съответствие с правото на ЕС не позволява да се гарантира полезното действие на Директивата, без да се изпадне в тълкуване „contra legem“ на вътрешното право, именно защото вътрешното право на държавата членка не съдържа санкционна мярка за целите на клауза 5 от Рамковото споразумение в публичния сектор; Следва ли да се приложат съображенията от решение от 17 април 2018 г. по дело Egenberger (2) или от решение (голям състав) от 15 април 2008 г. по дело C-268/2006 (3), така че членове 21 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз да допускат изключение от разпоредбите на националното право, които не позволяват да се гарантира пълното действие на Директива 1999/70/ЕО дори ако те са с конституционен ранг?
Следва ли при това положение представляващото злоупотреба срочно правоотношение да се преобразува в безсрочно правоотношение, идентично или сравнимо с това на служителите на постоянен трудов договор за сравнение, като се осигури стабилност на заетостта на пострадалия от злоупотреба, за да не се допусне безнаказаност за тази злоупотреба и подронването на целите и полезното действие на клауза 5 от Споразумението дори това преобразуване да е забранено от вътрешното законодателство или от практиката на Върховния съд, или би могло да противоречи на испанската конституция?
ТРЕТО.
Следва ли да се приеме, че след като Съдът на ЕС е постановил в решенията си от 25.10.2018 г., C-331/17 (4), и от 13.1.2022 г., C-382/19 (5), че клауза 5 от рамковото споразумение противоречи на национална правна уредба, изключваща някои държавни служители от прилагането на правилата, които санкционират злоупотребата с последователни срочни договори, ако във вътрешния правен ред не съществува друга ефективна мярка, която санкционира такава злоупотреба, и след като в испанското законодателство няма мярка за санкциониране на злоупотребата в публичния сектор, състояща се в назначаване на работници с последователни срочни договори;