BG
C 472/24
Официален вестник на Европейския съюз
12.12.2022 г.
трябва да се тълкува в смисъл, че: допуска правна уредба на държава членка, съгласно която, когато на гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на нейна територия, е предоставено право на пребиваване до произнасянето по молбата за разрешение за пребиваване на някое от основанията, предвидени в тази разпоредба, поради допустимостта на тази молба, предоставянето на това право води до мълчаливото оттегляне на решението за връщане, прието по-рано спрямо този гражданин след отхвърлянето на молбата му за международна закрила.
(1)
ОВ C 158, 11.4.2022 г.
Решение на Съда (голям състав) от 28 октомври 2022 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht München — Германия) — Наказателно производство срещу HF (Дело C-435/22 PPU) (1) (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 50 — Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген — Член 54 — Принцип ne bis in idem — Споразумение за екстрадиране между Европейския съюз и Съединените американски щати — Екстрадиране в Съединените американски щати на гражданин на трета държава по силата на двустранен договор, сключен от държава членка — Гражданин, който е осъден с влязла в сила присъда за същите деяния и изцяло е изтърпял наказанието си в друга държава членка) (2022/C 472/29) Език на производството: немски Запитваща юрисдикция Oberlandesgericht München
Страна в главното производство HF При участието на: Generalstaatsanwaltschaft München
Диспозитив Член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз на страните от Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана в Шенген на 19 юни 1990 г. и влязла в сила на 26 март 1995 г., изменена с Регламент (ЕС) No 610/2013 на Европейския парламент и Съвета от 26 юни 2013 г., разглеждан във връзка с член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че: не допуска органите на държава членка да екстрадират гражданин на трета държава в друга трета държава, когато, от една страна, този гражданин е осъден в друга държава членка с влязла в сила присъда за същите деяния, за които се отнася молбата за екстрадиция, и е изтърпял постановеното там наказание, и от друга страна, молбата за екстрадиция се основава на двустранен договор за екстрадиция, който свежда обхвата на принципа ne bis in idem до съдебните решения, постановени в замолената държава членка.
(1)
ОВ C 326, 29.8.2022 г.