C 465/30
SL
Uradni list Evropske unije
6.12.2022
torek 3. maja 2022
51. poziva, naj bodo ekološke sheme dostopne tako konvencionalnim kot ekološkim kmetom ter naj bodo zasnovane tako, da bodo združljive s kmetijsko-okoljsko-podnebnimi ukrepi in da jih bodo dopolnjevale; opozarja, da je pomembno ohraniti podporo kmetom tudi po preusmeritvi v ekološko pridelavo; poziva države članice, naj z ustreznimi javnimi politikami podprejo generacijsko pomladitev v ekološkem kmetijstvu, spodbujajo podjetništvo žensk v kmetijstvu in podpirajo razvoj uspešnih malih in srednjih ekoloških kmetij;
52. obžaluje, da se je proračun skupne kmetijske politike v zadnjih dveh desetletjih zmanjšal, hkrati pa so se povečevale zahteve do kmetijskega sektorja; ugotavlja, da se v sedanji skupni kmetijski politiki za ukrepe za podporo ekološkemu kmetovanju porabi le 1,8 % proračuna, in pozdravlja, da nova skupna kmetijska politika, zlasti z ekološkimi shemami in ukrepi za razvoj podeželja, državam članicam omogoča večjo prožnost glede povečevanja zneskov, namenjenih ekološkemu sektorju;
53. želi opozoriti na precejšnji potencial kratkih, lokalnih in sezonskih in pametnih verig preskrbe s hrano ter priložnosti za neposredno trženje, vključno s kmečkimi tržnicami, saj lahko ekološki proizvajalci in podeželska gospodarstva zagotovijo koristi za okolje in dobrobit živali, vse našteto pa jim tudi pomaga zagotoviti dohodek, ohraniti stara in ustvarjati nova delovna mesta, ohraniti vitalnost podeželja ter premostiti vrzel med proizvajalci in potrošniki v EU; poudarja, da je razvoj trga ključnega pomena za trajnostni razvoj ekološkega sektorja;
54. poziva države članice, naj namenijo zadostna sredstva za podporo naložbam, ki omogočajo razvoj kratkih verig preskrbe s hrano, zlasti za povečanje števila mobilnih klavnic ali predelovalnih obratov na kmetijah; meni, da bi bilo treba v postopkih javnega naročanja spodbujati uporabo lokalnih dobavnih verig; poudarja pa, da osredotočenje na lokalno proizvodnjo in kratke verige ne sme povzročiti dodatnih ovir na evropskem notranjem trgu;
55. poziva Evropsko komisijo in države članice, naj se dejavno vključijo v izboljševanje strukture ekoloških dobavnih verig in povečevanje zmogljivosti pri organizacijah ekoloških pridelovalcev; poziva države članice, naj uporabijo „sektorske intervencije“ in vse razpoložljive ukrepe za izboljšanje organizacije ekoloških pridelovalcev v vseh sektorjih, kjer je to potrebno, in naj jim v primeru začasne prekomerne proizvodnje pomagajo;
56. poudarja, da imajo lahko ekološke kmetije, katerih proizvodnja je količinsko manj obsežna in zato dražja, zaradi tega manjšo pogajalsko moč pri sklepanju komercialnih pogodb in so zato lahko še posebej izpostavljene nepoštenim poslovnim praksam, zlasti v obliki zapoznelih plačil za pokvarljivo blago, odpovedi v zadnjem trenutku ali prisile, da mora za neprodane in zavržene proizvode plačati dobavitelj; poudarja, da so potrebni jasni pogodbeni pogoji in pošteno priznanje dela ekoloških kmetijskih proizvajalcev, ter meni, da bi bilo treba spodbujati orodja, kot so pogodbe v dobavni verigi;
57. pozdravlja podporo Komisije za razvoj ekoloških območij v državah članicah, saj so po naravi večfunkcionalna, spodbujajo razvoj kratkih dobavnih verig in ustvarjajo sinergije, na primer med kmeti, potrošniki, predelovalnimi podjetji, maloprodajo, gostinstvom in kulturnimi ustanovami; Komisijo poziva, naj državam članicam priskrbi informacije o instrumentih, s katerimi bi lahko začele spodbujati vzpostavljanje ekoloških območij, pri tem pa je treba posebno pozornost nameniti urbaniziranim območjem; ugotavlja, da bo njihova uspešnost odvisna od močnega regionalnega povezovanja ter vključenosti lokalnih in regionalnih oblasti;
58. poudarja, da je izredno pomembno razširiti strukturirano izmenjavo znanja in najboljših praks o ekološkem kmetovanju med državami članicami in kmeti; poudarja koristi okrepljenega sodelovanja med znanstveniki, agronomskimi univerzami in širšim izobraževalnim sektorjem, svetovalnimi službami ali svetovalci, kmeti ter njihovimi združenji in organizacijami ter širšo družbo; poudarja, da morajo neodvisne kmetijskosvetovalne službe, ki jih morajo države članice tudi vključiti v svoje strateške načrte skupne kmetijske politike, odigrati pomembno vlogo pri razvoju ekološke pridelave, in poudarja, da jim je treba dodeliti zadostna finančna sredstva za to;