C 465/30
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
6.12.2022.
Otrdiena, 2022. gada 3. maijs
51. aicina nodrošināt, lai gan tradicionālajiem, gan bioloģiskajiem lauksaimniekiem būtu pieejamas ekosistēmas un lai tās būtu izstrādātas tā, lai tās būtu saderīgas ar agrovides un klimata pasākumiem un papildinātu tos; atgādina, cik svarīgi ir atbalstīt bioloģiskos lauksaimniekus pēc pārejas posma; aicina dalībvalstis atbalstīt paaudžu nomaiņu bioloģiskajā lauksaimniecībā, īstenojot attiecīgu valsts politiku, lai veicinātu sieviešu darījumdarbību lauksaimniecībā un atbalstītu dzīvotspējīgu mazo un vidējo bioloģisko saimniecību attīstību;
52. pauž nožēlu par KLP budžeta samazināšanos pēdējo divdesmit gadu laikā, vienlaikus palielinoties lauksaimniecības nozarei izvirzītajām prasībām; norāda, ka saskaņā ar pašreizējo KLP tikai 1,8 % no budžeta tiek tērēti bioloģiskās lauksaimniecības atbalsta pasākumiem, un atzinīgi vērtē to, ka jaunā KLP, jo īpaši izmantojot ekosistēmas un lauku attīstības pasākumus, ļauj dalībvalstīm elastīgāk palielināt bioloģiskās lauksaimniecības nozarei atvēlētās summas;
53. norāda uz īstermiņa, vietējo un sezonālo, kā arī viedo pārtikas piegādes ķēžu potenciālu un tiešās tirdzniecības iespējām, tostarp lauksaimnieku tirgiem, lai bioloģiskie ražotāji un lauku ekonomikas sniegtu ieguvumus vides un dzīvnieku labturības jomā, vienlaikus nodrošinot arī ienākumus, saglabājot un radot darbvietas, nodrošinot lauku apvidu dzīvotspēju un mazinot plaisu starp ES ražotājiem un patērētājiem; norāda, ka tirgus attīstība ir būtiska bioloģiskās lauksaimniecības nozares ilgtspējīgai attīstībai;
54. aicina dalībvalstis piešķirt pietiekamus līdzekļus ieguldījumiem, kas sekmē īsu pārtikas ķēžu attīstību, piemēram, palielinot pārvietojamo kautuvju vai pārstrādes uzņēmumu skaitu saimniecībās; uzskata, ka publiskā iepirkuma procedūrās būtu jāveicina vietējo piegādes ķēžu izmantošana; uzsver, ka koncentrēšanās uz vietējo ražošanu un īsām ķēdēm nedrīkst radīt papildu šķēršļus ES iekšējā tirgū;
55. aicina Komisiju un dalībvalstis aktīvi iesaistīties bioloģisko piegādes ķēžu struktūras uzlabošanā un bioloģisko ražotāju organizāciju kapacitātes stiprināšanā; mudina dalībvalstis izmantot nozaru intervences pasākumus un visus pieejamos pasākumus, lai uzlabotu bioloģisko ražotāju organizāciju visās attiecīgajās nozarēs un palīdzētu tiem īslaicīgas pārprodukcijas gadījumā;
56. norāda, ka bioloģiskajām saimniecībām, kuru saražotās produkcijas apjoms ir mazāks un līdz ar to arī izmaksas lielākas, var būt mazāka ietekme, slēdzot tirdzniecības līgumus, un tāpēc tās var būt īpaši neaizsargātas pret negodīgu komercpraksi, jo īpaši attiecībā uz maksājumu kavējumiem par precēm, kas ātri bojājas, pēdējā brīža atcelšanu vai piespiešanu piegādātājiem maksāt par nepārdotiem un izlietotiem produktiem; uzsver, ka ir vajadzīgi skaidri līguma nosacījumi un taisnīga bioloģisko lauksaimniecības produktu ražotāju darba atzīšana, un uzskata, ka būtu jāveicina tādi instrumenti kā piegādes ķēdes līgumi;
57. atzinīgi vērtē Komisijas atbalstu bioapgabalu, ko dēvē arī par ekoreģioniem, attīstībai dalībvalstīs, jo tie ir daudzfunkcionāli, veicina īsas piegādes ķēdes un rada sinerģiju, cita starpā starp lauksaimniekiem, patērētājiem, pārstrādes uzņēmumiem, mazumtirgotājiem, viesmīlības un ēdināšanas uzņēmumiem un kultūras uzņēmumiem; aicina Komisiju sniegt dalībvalstīm informāciju par instrumentiem, ko tās varētu izmantot, lai veicinātu bioapgabalu attīstību, īpašu uzmanību pievēršot urbanizētām teritorijām; norāda, ka to panākumi ir atkarīgi no spēcīgas reģionālās integrācijas un vietējo un reģionālo iestāžu iesaistes;
58. uzsver, cik būtiski ir paplašināt dalībvalstu un lauksaimnieku strukturētu apmaiņu ar zināšanām un paraugpraksi bioloģiskās ražošanas jomā; uzsver priekšrocības, ko sniedz intensīvāka sadarbība starp zinātniekiem, lauksaimniecības zinātņu universitātēm un plašāku izglītības nozari, konsultāciju dienestiem vai konsultantiem, lauksaimniekiem un to apvienībām un organizācijām, kā arī sabiedrību; uzsver, cik būtiska nozīme bioloģiskās ražošanas attīstībā ir neatkarīgajiem lauku saimniecību konsultatīvajiem dienestiem, kas dalībvalstīm jāiekļauj savos KLP stratēģiskajos plānos, un uzsver, ka tiem jāpiešķir pietiekami finanšu līdzekļi;