DA
28.11.2022
Den Europæiske Unions Tidende
C 451/17
— Afviklingsinstansen tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender. 1.
Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med proceduremæssige og materielle fejl på grund af følgende specifikke mangler knyttet til den anfægtede afgørelse: — Den anfægtede afgørelse udgør en tilsidesættelse af artikel 22, stk.
6, og artikel 28, stk.
2, i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme (1), idet (a) udgifterne ikke udgør rimelige udgifter afholdt i forbindelse med anvendelsen af afviklingsværktøjer eller -beføjelser, (b) Afviklingsinstansen ikke traf en passende afgørelse med hensyn til den måde, hvorpå den inddriver udgifterne, og skulle have pålagt instituttet under afvikling, og dermed indirekte køberen, udgifterne, (c) artikel 28, stk.
2, i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme kun giver Afviklingsinstansen tilladelse til at give de nationale afviklingsmyndigheder instrukser om aspekter af gennemførelsen af afviklingsordningen, mens de udgifter, hvortil der er blevet henvist i den anfægtede afgørelse, er udgifter, som er knyttet til den procedure, der førte til afviklingsafgørelsen, og (d) forordningen om den fælles afviklingsmekanisme ikke giver Afviklingsinstansen tilladelse til at indhente juridisk eller anden rådgivning på den tilsynsbelagte enheds eller dennes aktionærers bekostning. — Inddragelsen af eksterne rådgivere er i strid med artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der fastsætter en ret for enhver person til at få sin sag behandlet af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer, og ikke af eksterne rådgivere. — De udgifter, som sagsøgeren er blevet pålagt ved den anfægtede afgørelse, dækkes under alle omstændigheder af de regelmæssige bidrag, som alle tilsynsbelagte institutter yder til Afviklingsinstansens administrationsudgifter. — Det følger modsætningsvist af de særlige regler, der under visse omstændigheder giver mulighed for dækning af udgifter til juridisk rådgivning, at sådanne udgifter almindeligvis ikke kan godtgøres. — Udgifterne blev ikke afholdt korrekt og med rimelighed. — Visse udgifter vedrører områder henhørende under kroatisk lov.
Kun de nationale myndigheder og retsinstanser har ansvaret for fortolkning og anvendelse af kroatisk ret. — Visse udgifter vedrører sanktionsspørgsmål, som heller ikke henhører under Afviklingsinstansens kompetence. 2.
Med det andet anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er støttet på en afviklingsafgørelse, der er processuelt og materielt ulovlig, og som i øjeblikket er genstand for en efterprøvelse i sag T-524/22.
(1)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr.
806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr.
1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).
Sag anlagt den 15. september 2022 — Sberbank Europe mod Afviklingsinstansen (Sag T-572/22) (2022/C 451/21) Processprog: engelsk Parter Sagsøger: Sberbank Europe AG (Wien, Østrig) (ved advokat O. Behrends) Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen)