C 441/6
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
21.11.2022
(ii) în conformitate cu articolul 256 TFUE, cu articolul 61 din Statut și cu articolul 170 din Regulamentul de procedură al Curții, să pronunțe o hotărâre în sensul următor:
(a) să declare anularea în întregime a hotărârii Tribunalului și, în subsidiar, anularea în parte, în termenii dezvoltați în capitolele III și IV din recurs;
(b) să pronunțe o hotărâre în termenii punctului 219 din cererea introductivă;
(c) să oblige SRB și Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului;
(d) să oblige SRB și Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri;
(e) să dispună ca toate sumele datorate recurenților să fie purtătoare de dobânzi compensatorii de la data de 23 mai 2017 (sau, în subsidiar, de la 7 iunie 2017) până la data hotărârii și, de asemenea, de dobânzi de întârziere de la data hotărârii, cu excepția costurilor derivate din prezenta procedură, care vor fi purtătoare de dobânzi de întârziere abia de la data hotărârii; și
(f) să acorde recurenților orice măsură suplimentară reparatorie pe care o consideră adecvată în drept.
Motivele și principalele argumente Recurenții atacă toate temeiurile juridice și dispozitivul hotărârii Tribunalului, întrucât este afectată, printre altele, de mai multe erori în aplicarea și în interpretarea dreptului Uniunii, de o motivare insuficientă și contradictorie, de erori în calificarea faptelor și în privința consecințelor juridice care decurg din acestea, precum și erori în aprecierea probelor.
În acest sens, recurenții invocă patru motive în susținerea concluziilor lor.
Prin intermediul primului motiv, recurenții consideră că Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat articolul 18 din Regulamentul (UE) nr.
806/2014 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție („RMUR”).
În prima parte a primului motiv de recurs se invocă interpretarea și aplicarea eronată a articolului 18 alineatul (1) litera (a) din RMUR în ceea ce privește necesitatea asistenței sub formă de lichidități, îndeplinirea obligațiilor de confidențialitate și interpretarea principiului bunei administrări.
În a doua parte a primului motiv de recurs, recurenții invocă insuficiența raționamentului și interpretarea eronată a articolului 18 alineatul (1) litera (b) din RMUR.
În acest sens, ei susțin că Banco Popular Español (denumită în continuare „BPE”) nu era în insolvență și că SRB dispunea de alternative care să afecteze mai puțin.
În a treia parte a primului motiv de recurs, recurenții susțin că Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat articolul 18 alineatul (1) litera (c) din RMUR.
În ceea ce privește al doilea motiv, recurenții consideră că Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat articolul 20 din RMUR.
În acest sens, recurenții invocă erori de interpretare și de aplicare a articolului 20 alineatele (1), (5), (7), (9), (10) și (11) din RMUR.
De asemenea, în a cincea parte a celui de al doilea motiv de recurs, recurenții susțin că Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat dreptul de acces la dosarul procedurii de expropriere, raționamentul său fiind contrar prevederilor Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și ale Protocolului adițional la Carta europeană a drepturilor omului.
În a șasea parte a celui de al doilea motiv de recurs, recurenții invocă eroarea de drept în aprecierea obligației de motivare.
Al treilea motiv se întemeiază pe cererea de despăgubire legată de anularea deciziei atacate, cu confirmarea efectelor.