C 441/6
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.11.21.
— az EUMSZ 256.
cikk, az Európai Unió Bírósága alapokmányának 61. cikke és a Bíróság eljárási szabályzatának 170.
cikke alapján az ítéletben a következőképpen határozzon:
a) semmisítse meg a megtámadott ítéletet teljes egészében, másodlagosan pedig részben semmisítse meg azt a fellebbezés III.
és IV.
címében foglaltak szerint;
b) a kérelem 219. pontjával összhangban hozzon ítéletet;
c) az ESZT-t és a Bizottságot kötelezze a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére;
d) az ESZT-t és a Bizottságot kötelezze a jelen eljárás költségeinek viselésére;
e) rendelje el – a jelen eljárásból eredő összegek kivételével, amelyek csak az ítélet kihirdetésétől számított késedelmi kamattal járnak –, hogy a felpereseknek járó valamennyi összeget a 2017. május 23-tól (vagy másodlagosan 2017. június 7-től) az ítélet meghozataláig számított kompenzációs kamatokkal, valamint az ítélethozatal napjától számított késedelmi kamatokkal növeljék; és
f) nyújtson a felpereseknek bármely olyan kiegészítő kompenzációt, amelyet megfelelőnek ítél.
Jogalapok és fontosabb érvek A fellebbezők a Törvényszék ítéletét a rendelkező részében és valamennyi jogalapjában vitatják, mivel az az uniós jog alkalmazása és értelmezése során több hibát, elégtelen és ellentmondásos indokolást, a tények téves minősítését és a tényekből eredő téves jogkövetkeztetéseket, valamint a bizonyítékok téves értékelését tartalmazza.
A felperesek a kérelmeik alátámasztására négy jogalapra hivatkoznak.
Az első jogalapban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte és alkalmazta a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az ESZM keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15-i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) (a továbbiakban: ESZM-rendelet) 18. cikkét.
Az első jogalap első részében a fellebbezők az ESZM-rendelet likviditási támogatás szükségességére vonatkozó 18. cikke (1) bekezdése a) pontjának téves értelmezésére és alkalmazására, a titoktartási kötelezettség megsértésére és a megfelelő ügyintézés elvének a téves értelmezésére hivatkoznak.
Az első jogalap második részében az indokolás elégtelenségére és az ESZM-rendelet 18. cikke (1) bekezdése b) pontjának téves értelmezésére hivatkoznak.
E tekintetben a felperesek előadják, hogy a Banco Popular Español nem volt fizetésképtelen, és az ESZT rendelkezésére álltak kevésbé hátrányos alternatívák.
Az első jogalap harmadik részében az ESZM-rendelet 18. cikke (1) bekezdése c) pontjának Törvényszék általi téves értelmezésére és alkalmazására hivatkoznak.
A második jogalap az ESZM-rendelet 20. cikkének Törvényszék általi téves értelmezésén és alkalmazásán alapul.
E tekintetben a felperesek az említett cikk (1), (5), (7), (9), (10) és (11) bekezdésének téves alkalmazására és értelmezésére hivatkoznak.
Továbbá, a második jogalap ötödik része a kisajátításra vonatkozó iratokhoz való hozzáférés joga téves értelmezésén és alkalmazásán alapul, mivel a Törvényszék érvelése ellentétes az Európai Unió Alapjogi Chartájának és az emberi jogok európai egyezménye kiegészítő jegyzőkönyvének rendelkezéseivel.
A második jogalap hatodik részét a fellebbezők az indokolási kötelezettség értékelése során elkövetett téves jogalkalmazásra alapítják.
A harmadik jogalap a megtámadott határozat – joghatásai megerősítésével történő – megsemmisítéséből eredő kártérítési kérelemre vonatkozik.