FI
21.11.2022
Euroopan unionin virallinen lehti
C 441/11
ja onko sitä näin ollen tulkittava siten, että 24.1.2012 annetun asetuksen nro 1 (sellaisena kuin se on muutettuna 24.3.2012 annetulla muuntamislailla nro 27) 5 bis §:ssä, jolla lain nro 287/1990 10 §:ään on lisätty 7 ter ja 7 quater momentti, tarkoitettu kansallinen lainsäädäntö on edellä tarkoitetulla tavalla ristiriidassa unionin oikeuden kanssa?
(1) (2)
EUVL 2003, L 1, s. 1.
EUVL 2019, L 11, s.
3.
Valitus, jonka LSEGH (Luxembourg) Ltd ja London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd ovat tehneet 25.8.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu toinen jaosto) yhdistetyissä asioissa T-363/19 ja T-456/19, Yhdistynyt kuningaskunta ja ITV v. komissio, 8.6.2022 antamasta tuomiosta (Asia C-564/22 P) (2022/C 441/15) Oikeudenkäyntikieli: englanti Asianosaiset Valittajat: LSEGH (Luxembourg) Ltd ja London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd (edustajat: A. von Bonin, Rechtsanwalt, ja O.W. Brouwer ja A. Pliego Selie, advocaten) Muut osapuolet: Euroopan komissio, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ja ITV plc
Vaatimukset Valittajat vaativat unionin tuomioistuinta — kumoamaan valituksenalaisen tuomion — ratkaisemaan asian lopullisesti ja kumoamaan valtiontuesta SA.44896, jonka Yhdistynyt kuningaskunta on myöntänyt ulkomaisten väliyhteisöjen konsernirahoitukseen sovellettavan poikkeuksen nojalla, 2.4.2019 annetun komission päätöksen (EU) 2019/1352 (1) (jäljempänä riidanalainen päätös) — toissijaisesti palauttamaan asian yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä käsittelee asian uudelleen unionin tuomioistuimen tuomion mukaisesti, ja — velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet tästä oikeudenkäynnistä ja oikeudenkäynnistä yleisessä tuomioistuimessa, mukaan lukien mahdollisiin väliintulijoihin liittyvät kulut.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut Valittajat vetoavat valituksensa tueksi viiteen valitusperusteeseen: Valittajat esittävät ensinnäkin, että yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se otti kansallisen lainsäädännön huomioon vääristyneellä tavalla ja jätti todisteita huomioon ottamatta, kun se vahvisti viitejärjestelmäksi vuoden 2010 verolain (kansainväliset ja muut määräykset) (TIOPA-laki) 9A osassa olevat Yhdistyneen kuningaskunnan ulkomaisia väliyhteisöjä koskevat säännöt (CFC-säännöt) eikä Yhdistyneen kuningaskunnan yhteisöverojärjestelmää, jonka erottamaton osa ne ovat.
Valittajat toteavat toiseksi, että vaikka viitejärjestelmänä pidettäisiin Yhdistyneen kuningaskunnan CFC-sääntöjä, yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se määritti viitejärjestelmän tarkoituksen, ja näin ollen se teki virheen katsoessaan, että Yhdistyneen kuningaskunnan CFC-sääntöjen 5 luvun säännöissä vahvistetaan kaupankäynnin ulkopuolisten tulojen ”normaali” verotus siten, että TIOPA-lain 9A osan 9 luvussa oleva ”konsernirahoitukseen sovellettava poikkeus” merkitsisi ”etua”.
Kolmanneksi valittajat toteavat, että yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että kyse oli valikoivasta edusta.
Yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen erityisesti, kun se totesi virheellisesti, että talouden toimijoiden, jotka saattoivat hyötyä TIOPA-lain 9A osan 9 luvussa olevasta ”konsernirahoitukseen sovellettavasta poikkeuksesta”, oikeudellinen ja tosiasiallinen tilanne rinnastui sellaisten yhtiöiden tilanteeseen, jotka eivät voineet hyötyä kyseisestä poikkeuksesta.