C 441/6
BG
Официален вестник на Европейския съюз
21.11.2022 г.
(ii) в съответствие с член 256 ДФЕС, член 61 от Статута на Съда и член 170 от Процедурния правилник на Съда да постанови решение в следния смисъл:
(а) да отмени решението на Общия съд изцяло или, при условията на евентуалност, частично, в съответствие с посоченото в точки III и IV от касационната жалба;
(б) да постанови решение в съответствие с ред 219 от исковата молба до Общия съд;
(в) да осъди ЕСП и Европейската комисия да заплатят съдебните разноски в производството пред Общия съд;
(г) да осъди ЕСП и Европейската комисия да заплатят съдебните разноски в настоящото производство;
(д) да разпореди, че върху всички суми, присъдени на жалбоподателите, се дължи компенсаторна лихва, считано от 23 май 2017 г. (или, при условията на евентуалност, от 7 юни 2017 г.) до датата на постановяване на решението и в допълнение, лихви за забава, считано от датата на постановяване на решението, с изключение на разходите, направени в настоящото производство, върху които ще се дължи само лихва за забава, считано от датата на постановяване на решението; и
(е) да предостави на жалбоподателите всякакво друго допълнително разрешение, които счита за правно обосновано.
Основания и основни доводи Жалбоподателите оспорват всички съображения и диспозитива на решението на Общия съд, поради допуснати, наред с останалото, множество грешки при прилагането и тълкуването на правото на ЕС, недостатъчност и противоречие на мотивите, както и грешки при квалифицирането на и правните последици от фактите и при преценката на доказателствата.
В този смисъл жалбоподателите изтъкват четири основания в подкрепа на претенциите си.
С първото основание жалбоподателите считат, че Общият съд е допуснал грешка при тълкуването и прилагането на член 18 от Регламент (ЕС) № 806/2014 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране (наричан по-нататък „РЕМП“).
С първата част на първото основание на жалбата се твърди погрешно тълкуване и прилагане на член 18, параграф 1, буква a) РЕМП във връзка с необходимостта от ликвидно улеснение, неизпълнението на задълженията за поверителност, както и при тълкуването на принципа на добра администрация.
С втората част на първото основание жалбоподателите твърдят непълнота на мотивите и погрешно тълкуване на член 18, параграф 1, буква б) РЕМП.
В този смисъл се посочва, че Banco Popular Español (наричана по-нататък „BPE“) не била неплатежоспособна и че ЕСП е имал на разположение други по-малко ограничителни мерки.
С третата част на първото основание жалбоподателите поддържат, че Общият съд тълкува и прилага погрешно член 18, параграф 1, буква в) РЕМП.
Във връзка с второто основание жалбоподателите считат, че Общият съд тълкува и прилага погрешно член 20 РЕМП.
В този смисъл жалбоподателите сочат грешки в тълкуването и прилагането на член 20, параграфи 1, 5, 7, 9-11 РЕМП.
Също така в петата част на второто основание на жалбата жалбоподателите поддържат, че Общият съд погрешно тълкува и прилага правото на достъп до преписката за отчуждаване, тъй като неговите съображения противоречат на предвиденото в Хартата на основните права на Европейския съюз и в Първи допълнителен протокол към ЕКПЧ.
В шестата част на второто основание на жалбата жалбоподателите извеждат на преден план грешката при прилагане на правото що се отнася до преценката на задължението за мотивиране.
Третото основание е изведено от претенцията за обезщетение, направена във връзка с отмяната на обжалваното решение с потвърждение на последиците.