FI
4.11.2022
Euroopan unionin virallinen lehti
C 421/31
Tärkeää Kuinka suuri osa kansallisista rahoitusosuuksista voidaan kattaa EAKR-ohjelmalla?
Kansalliset rahoitusosuudet voidaan kattaa EAKR-ohjelman rahoitusosuudella yhteisrahoitusta koskevien sääntöjen mukaisesti ja rahastoista kullekin yhteisiä säännöksiä koskevan asetuksen 112 artiklassa ja varainhoitoasetuksen 190 artiklassa vahvistetulle toimintalinjalle myönnettävän tuen enimmäismäärän mukaisesti.
Edellytyksenä on, että yhteisiä säännöksiä koskevan asetuksen 63 artiklan 9 kohdan vaatimukset täyttyvät.
Yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen 25 c artiklassa säädetään valtiontuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille koskevista edellytyksistä HE-tukikelpoisten kustannusten ja rahoitusosuuksien soveltamiseksi eurooppalaisesta kumppanuudesta tuettuihin tutkimus- ja kehityshankkeisiin.
Voidaanko EAKR-ohjelmalla kattaa kaikki hankkeeseen osoitettavat kansalliset rahoitusosuudet, jos kansallista yhteisrahoitusta ohjelmoidaan toimintalinjan eikä hankkeen mukaan? Kyllä.
Rahoitusosuus on peräisin tietystä ohjelmasta, johon sovelletaan yhteisrahoitussääntöjä.
Koska yhteisrahoitus on kuitenkin vahvistettu toimintalinjatasolla eikä toimien tasolla, EU:n talousarviosta voidaan kattaa kaikki tiettyyn toimeen osoitettavat kansalliset rahoitusosuudet.
Voidaanko EAKR-ohjelmia käyttää hankkeiden rahoittamisen sijaan luontoissuorituksiin?
EAKR-ohjelmia voidaan käyttää kattamaan eurooppalaisiin kumppanuuksiin osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset rahoitusosuudet.
Sillä, ovatko tällaiset rahoitusosuudet rahanmääräisiä vai luontoissuorituksia, ei ole merkitystä.
Osallistu­ jajäsenvaltioilta ei ole saatu luontoissuorituksia institutionaalisiin eurooppalaisiin kumppanuuksiin.
Miten EAKR-ohjelman hallintoviranomainen voi varmistaa, että yhteisrahoitetulla toimella edistetään ohjelmassa vahvistettujen indikaattoreiden saavuttamista?
Eurooppalaisten kumppanuuksien puitteissa valittuja hankkeita voidaan tukea, jos ne täyttävät yhteisiä säännöksiä koskevan asetuksen 73 artiklan 2 kohdan a, b ja g alakohdassa säädetyt vaatimukset.
Näin ollen niillä on edistettävä ohjelman indikaattoreiden saavuttamista.
Voidaanko varoja käyttää muihin tarkoituksiin, jos niitä ei käytetä kumppanuushankkeiden rahoittamiseen?
Rahoitusosuudet osoitetaan yksilöityihin hankkeisiin sen jälkeen, kun eurooppalaisen kumppanuuden hallintoneuvosto on arvioinut ja valinnut hankkeet.
Näin ollen niitä ei ole mahdollista palauttaa.
Entä EU:n valtiontukisäännöt?
Valtiontukisääntöjä sovelletaan, jos jäsenvaltion varoista, EAKR mukaan luettuna, myönnetyn julkisen rahoituksen tuensaaja on yritys (ja jos kaikki muut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaiset valtiontuen olemassaolon kumulatiiviset edellytykset täyttyvät).
Yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen 25 c artiklassa määritellyin edellytyksin yhteisrahoi­ tetuissa tutkimus- ja kehityshankkeissa voi olla HE- tukikelpoisia kustannuksia ja rahoitusosuuksia.
Tämä koskee myös SEUT-sopimuksen 185 tai 187 artiklaan perustuvien kumppanuuksien käynnistämiä ehdotuspyyntöjä tai ohjelmien yhteisrahoitustoimien puitteissa käynnistettyjä ehdotuspyyntöjä.
Hankkeiden on oltava kansainvälisiä hankkeita (vähintään kolmen jäsenvaltion tai vaihtoehtoisesti kahden jäsenvaltion ja vähintään yhden assosioituneen maan toteuttamia), ja niiden on perustuttava keskitetysti järjestettyihin ehdotuspyyntöihin, joihin sovelletaan HE-rahoitussääntöjä (yleisen ryhmäpoik­ keusasetuksen 25 c artiklan 3 kohta, joka koskee alueluokkia, enimmäismääriä ja tukikelpoisten kustannusten laskentame­ netelmiä).
Jos kaikki ryhmäpoikkeusasetuksessa vahvistetut sovellettavat edellytykset täyttyvät, tuen myöntävän viranomaisen ei tarvitse tehdä erillistä valtiontuen arviointia eikä sen tarvitse ilmoittaa tuesta komissiolle.
Jos rahoitukseen sovelletaan valtiontukisääntöjä eikä se ole kaikkien ryhmäpoikkeusasetuksen 25 c artiklassa vahvistettujen edellytysten mukaista, näiden hankkeiden valtiontukisääntöjen mukaista yksinkertaistettua kohtelua ei sovelleta.
Mikä on veto-oikeus institutionaalisissa eurooppalaisissa kumppanuuksissa?
HE-asetuksen 10 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti yhden osallistujajäsenvaltion rahoitusosuuksia on käytettävä rahoittamaan kyseiseen osallistujajäsenvaltioon sijoittautuneiden yhteisöjen osallistumista.
Osallistujajäsenvaltiot voivat näin ollen edelleen hallita kansallisia rahoitusosuuksiaan, koska ne voivat (poikkeustapauksissa asianmukaisesti perustelluista syistä) käyttää veto-oikeuttaan kansallisten varojen myöntämiseen tietylle tuensaajalle ilman, että tämä vaikuttaisi siihen, voidaanko ehdotukselle myöntää EU:n rahoitusta.