SV
C 418/44
Europeiska unionens officiella tidning
31.10.2022
Yrkanden Sökanden yrkar att tribunalen ska — ogiltigförklara rådets genomförandebeslut av den 17 juni 2022 om godkännande av bedömningen av Polens återhämtnings- och resiliensplan, och — förplikta rådet att bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för sökanden.
Grunder och huvudargument Till stöd för sin talan åberopar sökanden fem grunder.
1. Genom den första grunden gör sökanden gällande att rådet underlät att beakta domstolens praxis från dess dom av den 19 november 2019, A.K. m.fl (Oavhängigheten hos avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen) (C-585/18, C-624/18 och C-625/18, EU:C:2019:982), dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Polen (Disciplinära förfaranden gentemot domare) (C-791/19, EU:C:2021:596), beslut av den 8 april 2020, kommissionen/Polen (C-791/19 R, EU:C:2020:277) och beslut av domstolens vice ordförande av den 14 juli 2021, kommissionen/Polen (C-204/21 R, EU:C:2021:593), samt åsidosatte artiklarna 2 och 13.2 FEU.
Till stöd för denna grund hävdar sökanden också att rådet överskred sin befogenhet genom att åta sig att avgöra hur Polen ska agera för att följa domstolens praxis avseende avdelningen för disciplinära mål vid Polens Högsta domstol (nedan kallad avdelningen för disciplinära mål). 2.
Genom den andra grunden gör sökanden gällande att rådet åsidosatte artiklarna 2 och 19.1 FEU, samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), såsom dessa med giltig verkan tolkats av domstolen.
Inom ramen för denna grund argumenterar sökanden för att de delmål som anges i det omtvistade beslutet strider mot artiklarna 2 och 19.1 FEU, samt artikel 47 i stadgan, såtillvida att: — de beslut som antagits av avdelningen för disciplinära mål anses ha rättsverkningar, istället för att betraktas som en rättslig nullitet, — de domare som varit föremål för rättsstridiga beslut från avdelningen för disciplinära mål ställs inför ytterligare processuella bördor, osäkerhet och dröjsmål, eftersom de måste inleda nya förfaranden vid en nyligen inrättad avdelning vid Högsta domstolen för att rentvå sig, — de berörda domarna inte ens tillfälligt ska återinträda i tjänst i väntan på att eventuella överklaganden avgörs. 3.
Genom den tredje grunden gör sökanden gällande att delmål F1G, F2G och F3G i det omtvistade beslutet inte är tillräckliga för att återinföra ett effektivt rättsligt skydd i Polen, vilket är en förutsättning för att ett internt kontrollsystem ska kunna fungera på ett tillfredsställande sätt.
Sökanden anser att det omtvistade beslutet även utgör ett åsidosättande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/241 av den 12 februari 2021 om inrättande av faciliteten för återhämtning och resiliens (EUT L 57, 2021, s. 17), samt artikel 235 FEUF, som medför ett krav på effektiva och verksamma interna kontroller.
4. Genom den fjärde grunden gör sökanden gällande att rådet gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning och/eller uppenbart oriktiga bedömningar genom att tillämpa artikel 19.3 i förordning 2021/241 för att godkänna delmålen såsom ”lämpliga arrangemang” för att förebygga, avslöja och beivra korruption i Polen. 5.
Genom den fjärde grunden gör sökanden gällande att det omtvistade beslutet är bristfälligt motiverat, och rådet åsidosatte således artikel 296 FEUF, artikel 41 i stadgan, samt unionsrättsliga principer.