RO
31.10.2022
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 418/7
Dispozitivul Articolul 3 alineatul (2) primul paragraf litera (a) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr.
1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, trebuie interpretat în sensul că: noțiunea de „orice alt membru de familie care este membru al gospodăriei cetățeanului Uniunii care beneficiază de dreptul de ședere cu titlu principal”, menționată în această dispoziție, desemnează persoanele care întrețin cu cetățeanul respectiv o relație de dependență bazată pe legături personale strânse și stabile, născute în același cămin, în cadrul unei conviețuiri domestice care depășește o simplă coabitare temporară din motive de pură conveniență.
(1)
JO C 138, 19.4.2021.
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 septembrie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Ustavno sodišče Republike Slovenije – Slovenia) – Banka Slovenije (Cauza C-45/21) (1) [Trimitere preliminară – Sistemul European al Băncilor Centrale – Bancă centrală națională – Directiva 2001/24/CE – Reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit – Repararea prejudiciilor care rezultă din adoptarea măsurilor de reorganizare – Articolul 123 TFUE și articolul 21.1 din Protocolul (nr.
4) privind Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene – Interdicția privind finanțarea monetară a statelor membre din zona euro – Articolul 130 TFUE și articolul 7 din acest protocol – Independență – Divulgarea de informații confidențiale] (2022/C 418/09) Limba de procedură: slovena Instanța de trimitere Ustavno sodišče Republike Slovenije
Părțile din procedura principală Reclamantă: Banka Slovenije cu participarea: Državni zbor Republike Slovenije
Dispozitivul 1) Articolul 123 alineatul (1) TFUE și articolul 21.1 din Protocolul (nr.
4) privind Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale care prevede că o bancă centrală națională, membră a Sistemului European al Băncilor Centrale, are o obligație de despăgubire din resurse proprii a foștilor titulari ai unor instrumente financiare pe care le-a anulat în temeiul unor măsuri de reorganizare, în sensul Directivei 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit, dispuse de această bancă centrală, în cazul în care, în cadrul unei proceduri judiciare ulterioare, rezultă că fie această anulare nu era necesară pentru asigurarea stabilității sistemului financiar, fie acești foști titulari de instrumente financiare au suferit, din cauza anulării menționate, pierderi mai mari decât cele pe care le-ar fi suferit în caz de faliment al instituției financiare în cauză, în măsura în care banca centrală menționată nu este responsabilă decât atunci când ea însăși sau persoanele pe care le-a împuternicit să acționeze în numele său au acționat cu încălcarea gravă a obligației lor de diligență.