HU
C 418/44
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.10.31.
Kérelmek A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék: — semmisítse meg a Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési terve értékelésének jóváhagyásáról szóló 2022.
június 17-i tanácsi végrehajtási határozatot; és — kötelezze a Tanácsot a saját költségei, valamint a felperes részéről felmerült költségek viselésére.
Jogalapok és fontosabb érvek Keresete alátámasztása érdekében a felperes öt jogalapra hivatkozik. 1.
Az első jogalap azon alapul, hogy a Tanács nem vette figyelembe a Bíróságnak a 2019. november 19-i A. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítéletben (C-585/18, C-624/18 és C-625/18, EU:C:2019:982), a 2021. július 15-i Bizottság kontra Lengyelország (A bírákra vonatkozó fegyelmi felelősségi rendszer) ítéletben (C-791/19, EU:C:2021:596), a 2020.
április 8-i Bizottság kontra Lengyelország végzésben (C-791/19 R, EU:C:2020:277) és a Bíróság elnökhelyettesének 2021. július 14-i Bizottság kontra Lengyelország végzésében (C-204/21 R, ECLI:EU:C:2021:593) szereplő ítélkezési gyakorlatát, valamint megsértette az EUSZ 2. cikket és az EUSZ 13. cikkének (2) bekezdését.
E jogalap keretében a felperes továbbá azt állítja, hogy a Tanács túllépte a hatáskörét annyiban, amennyiben meg kívánta határozni, hogy Lengyelországnak hogyan kellene megfelelnie a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatának, amely a lengyel legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsára (a továbbiakban: fegyelmi tanács) vonatkozik. 2.
A második jogalap azon alapul, hogy a Tanács megsértette az EUSZ 2. cikket és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdését, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) a Bíróság által kötelező érvénnyel értelmezett 47. cikkét.
E jogalap alátámasztása érdekében a felperes arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat alapjául szolgáló mérföldkövek sértik az EUSZ 2. cikket és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdését, valamint a Charta 47. cikkét, amennyiben: — a fegyelmi tanács határozatainak joghatásokat tulajdonít, ahelyett hogy azokat semmisnek minősítené, — további eljárási terhekkel, bizonytalansággal és az eljárások elhúzódásával sújtja azokat a bírákat, akiket a fegyelmi tanács jogellenes határozatai érintenek, arra késztetve a szóban forgó bírákat, hogy a nevük tisztázása érdekében új eljárást indítsanak a legfelsőbb bíróságon újonnan létrehozott tanács előtt; és — még azt sem írja elő, hogy a szóban forgó bírákat legalább ideiglenesen vissza kell helyezni az esetleges felülvizsgálati eljárás befejezéséig. 3.
A harmadik jogalap azon alapul, hogy a megtámadott határozatban előírt F1G, F2G és F3G mérföldkő nem elegendő a hatékony bírói jogvédelem Lengyelországban történő helyreállításához, ami a belső kontrollrendszer működésének előzetes feltétele.
A felperes azt állítja, hogy a megtámadott határozat ennélfogva sérti a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz létrehozásáról szóló, 2021. február 12-i (EU) 2021/241 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2021.
L 57., 17. o.)
20. cikke (5) bekezdésének e) pontját és 22. cikkét, valamint az EUMSZ 325. cikket, amely rendelkezések megkövetelik a hatékony és eredményes belső ellenőrzéseket. 4.
A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Tanács tévesen alkalmazta a jogot és/vagy nyilvánvaló értékelési hibákat követett el a 2021/241 rendelet 19. cikke (3) bekezdésének alkalmazása során, amennyiben jóváhagyta a mérföldköveket mint olyan „intézkedéseket”, amelyek „megfelelőek” ahhoz, hogy megelőzzék, feltárják és korrigálják a korrupciót Lengyelországban. 5.
Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Tanács nem indokolta meg kellően a megtámadott határozatot, megsértve ezzel az EUMSZ 296. cikket, a Charta 41. cikkét és az uniós jog elveit.