SV
C 408/16
Europeiska unionens officiella tidning
24.10.2022
Parter i målet vid den nationella domstolen Klagande: E.K., S.K. (C-80/21), B.S., W.S. (C-81/21), B.S., Ł.S. (C-82/21) Motpart: D.B.P. (C-80/21), M. (C-81/21), M. (C-82/21)
Domslut 1) Artikel 6.1 och artikel 7.1 i rådets direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell rättspraxis enligt vilken den nationella domstolen inte kan fastställa att ett villkor i ett avtal som ingåtts mellan en konsument och en näringsidkare är oskäligt i sin helhet, utan endast såvitt avser de delar av villkoret som gör det oskäligt, vilket innebär att villkoret, efter det att sådana delar har undanröjts, delvis förblir giltigt när ogiltigförklaringen innebär att villkoret ändras på ett sätt som påverkar dess innehåll, vilket det ankommer på den nationella domstolen kontrollera.
2) Artikel 6.1 och artikel 7.1 i direktiv 93/13 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell rättspraxis enligt vilken en nationell domstol, efter att ha fastställt att ett oskäligt villkor i ett avtal mellan en konsument och en näringsidkare är ogiltigt utan att detta medför att avtalet är ogiltigt i dess helhet, kan ersätta detta villkor med en dispositiv bestämmelse i nationell rätt.
3) Artikel 6.1 och artikel 7.1 i direktiv 93/13 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell rättspraxis enligt vilken en nationell domstol, efter att ha fastställt att ett oskäligt villkor i ett avtal som ingåtts mellan en konsument och en näringsidkare är ogiltigt och att detta medför att avtalet i dess helhet är ogiltigt, kan ersätta det ogiltigförklarade villkoret med antingen en tolkning av parternas viljeförklaringar för att undvika att avtalet ogiltigförklaras, eller en dispositiv bestämmelse i nationell rätt, trots att konsumenten har informerats om och godtagit konsekvenserna av att nämnda avtal ogiltigförklaras.
4) Direktiv 93/13 ska, mot bakgrund av effektivitetsprincipen, tolkas så, att det utgör hinder för en nationell rättspraxis enligt vilken den tioåriga preskriptionsfristen för konsumentens talan om återbetalning av belopp som felaktigt betalats till en näringsidkare med tillämpning av ett oskäligt villkor i ett kreditavtal, börjar löpa varje gång konsumenten gör en inbetalning, trots att konsumenten vid den tidpunkten inte själv kunde avgöra huruvida villkoret var oskäligt eller inte kände till att villkoret var oskäligt, och utan att ta hänsyn till att avtalet hade en avbetalningstid – i förevarande fall på trettio år – som vida överskred den lagstadgade preskriptionstiden på tio år.
(1)
EUT C 242, 21.6.2021