24.10.2022.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 408/9
2) Regulas Nr.
2201/2003 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka bērnu pastāvīgās dzīvesvietas noteikšanas mērķiem nav nozīmes saiknei ar mātes pilsonību, kā arī viņas dzīvesvietai pirms laulības noslēgšanas tajā dalībvalstī, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu par vecāku atbildību, taču nepietiek ar to, ka nepilngadīgie bērni ir dzimuši šajā dalībvalstī un ir tas pilsoņi.
3) Ja dalībvalsts tiesas jurisdikcijā neietilpst izskatīt prasību par laulības šķiršanu saskaņā ar Regulas Nr.
2201/2003 3.– 5. pantu, tad šīs regulas 7. pants, to skatot kopsakarā ar 6. pantu, ir jāinterpretē tādējādi – fakts, ka atbildētājs pamatlietā ir citas dalībvalsts, nevis tās, kuras tiesa izskata lietu, pilsonis, liedz piemērot 7. pantā paredzēto klauzulu par pārējiem piekritības jautājumiem, tomēr nerada šķēršļus tam, lai šīs dalībvalsts tiesas, kuras pilsonis viņš ir, jurisdikcijā ietilptu izskatīt šādu prasību, piemērojot šīs pēdējās minētās dalībvalsts nacionālo tiesību normas par jurisdikciju.
Ja tiesai, kurā celta prasība par vecāku atbildību, nav jurisdikcijas saskaņā ar Regulas Nr.
2201/2003 8.–13. pantu, šīs regulas 14. pants ir jāinterpretē tādējādi – apstāklis, ka atbildētājs pamatlietā ir citas dalībvalsts, nevis tās tiesas pilsonis, kurā ir celta prasība, neliedz piemērot šajā pantā paredzēto klauzulu par pārējiem jurisdikcijas jautājumiem.
4) Regulas Nr. 4/2009 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka: — ja visu pamatlietas dalībnieku ierastā dzīvesvieta nav vienā dalībvalstī, tad izņēmuma gadījumos jurisdikciju var konstatēt, pamatojoties uz šajā 7. pantā minēto forum necessitatis, ja nevienai no dalībvalsts tiesām nav jurisdikcijas saskaņā ar 3. –6. pantu, ja kādā trešā valstī – ar kuru strīds ir cieši saistīts – tiesvedību pamatoti nevar uzsākt vai vest vai tas izrādās neiespējami, vai šis strīds ir pietiekami saistīts ar dalībvalsti, kuras tiesa izskata lietu; — lai izņēmuma gadījumos uzskatītu, ka tiesvedību nevar pamatoti uzsākt vai veikt trešā valstī, ir svarīgi, lai pēc katrā atsevišķā gadījumā izvirzīto elementu detalizētas analīzes būtu konstatēts, ka pieejamība tiesai šajā trešā valstī ir juridiski vai faktiski apgrūtināta, jo īpaši piemērojot procesuālās prasības, kas ir diskriminējošas vai pretrunā taisnīgas tiesas pamatgarantijām, neprasot, lai lietas dalībnieks, kas atsaucas uz 7. pantu, pierādītu, ka tā ir vērsusies vai mēģinājusi vērsties tās pašas trešās valsts tiesā, taču neveiksmīgi, un — lai uzskatītu, ka strīdam ir jābūt pietiekami saistītam ar dalībvalsti, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu, ir iespējams atsaukties uz vienas no pusēm valstspiederību.
(1)
OV C 423, 7.12.2020.
Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 1. augusta spriedums (Landgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Landkreis Northeim/Daimler AG (Lieta C-588/20) (1) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – LESD 101. pants – Prasības par zaudējumu atlīdzību saistībā ar Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem – Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Izlīguma procedūra – Izstrādājumi, uz kuriem attiecas pārkāpums – Specializētie kravas automobiļi – Sadzīves atkritumu savākšanas kravas automobiļi) (2022/C 408/10) Tiesvedības valoda – vācu Iesniedzējtiesa Landgericht Hannover
Pamatlietas puses Prasītājs: Landkreis Northeim Atbildētāja: Daimler AG