24.10.2022 г.
BG
Официален вестник на Европейския съюз
C 408/9
2) Член 8, параграф 1 от Регламент No 2201/2003 трябва да се тълкува в смисъл, че за определянето на обичайното местопребиваване на дете не е релевантна връзката, която представлява гражданството на майката, както и нейното местопребиваване преди сключването на брака, в държавата членка на юрисдикцията, сезирана с иск за родителска отговорност, като същевременно не е достатъчно обстоятелството, че малолетните деца са родени в тази държава членка и са нейни граждани.
3) В случай че нито една юрисдикция на държава членка не е компетентна да се произнесе по искане за разтрогване на брачните връзки по силата на членове 3—5 от Регламент No 2201/2003, член 7 от този регламент във връзка с член 6 от него трябва да се тълкува в смисъл, че фактът, че ответникът в главното производство е гражданин на държава членка, различна от тази на сезираната юрисдикция, е пречка за прилагането на предвидената в този член 7 клауза относно субсидиарната компетентност за обосноваване на компетентността на тази юрисдикция, без при това да е пречка юрисдикциите на държавата членка, на която той е гражданин, да бъдат компетентни да разгледат подобно искане в приложение на националните правила за компетентност на последната държава членка.
В случай че нито една юрисдикция на държава членка не е компетентна да се произнесе по искане относно родителската отговорност по силата на членове 8—13 от Регламент No 2201/2003, член 14 от този регламент трябва да се тълкува в смисъл, че фактът, че ответникът в главното производство е гражданин на държава членка, различна от тази на сезираната юрисдикция, не е пречка за прилагането на предвидената в този член 14 клауза относно субсидиарната компетентност.
4) Член 7 от Регламент 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че: — в случай че обичайното местопребиваване на всички страни по спор относно задължения за издръжка не се намира в държава членка, е възможно да се констатира компетентността, основана в изключителни случаи на forum necessitatis по член 7, ако нито една юрисдикция на държава членка е компетентна по силата на членове 3—6 от този регламент, ако не може в рамките на разумното да се образува или води производство или е невъзможно да се проведе такова в трета държава, с която спорът има тясна връзка, и ако този спор има достатъчна връзка с държавата членка на сезираната юрисдикция, — за да се приеме в изключителни случаи, че не може в рамките на разумното да се образува или води производство в трета държава, е необходимо да се установи, след подробен анализ на изтъкнатите във всеки отделен случай доказателства, че достъпът до правосъдие в тази държава членка е правно или фактически възпрепятстван, по-конкретно чрез прилагането на процесуални условия, които са дискриминационни или в разрез с основните гаранции на справедливия съдебен процес, без да се изисква страната, която се позовава на посочения член 7, да е длъжна да докаже, че напразно е образувала или се е опитала да образува това производство пред юрисдикциите на същата трета държава, и — за да се приеме, че даден спор трябва да има достатъчна връзка с държавата членка на сезираната юрисдикция е възможно основаване на гражданството на една от страните.
(1)
ОВ C 423, 7.12.2020 г.
Решение на Съда (първи състав) от 1 август 2022 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hannover — Германия) — Landkreis Northeim/Daimler AG (Дело C-588/20) (1) (Преюдициално запитване — Конкуренция — Картели — Член 101 ДФЕС — Искове за обезщетения за вреди за нарушения на разпоредбите на правото на Съюза в областта на конкуренцията — Решение на Европейската комисия за установяване на нарушение — Процедура за постигане на споразумение — Стоки, до които се отнася нарушението — Специални камиони — Камиони за битови отпадъци) (2022/C 408/10) Език на производството: немски Запитваща юрисдикция Landgericht Hannover Страни в главното производство Ищец: Landkreis Northeim Ответник: Daimler AG