C 380/8
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
3.10.2022
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN Kanne 28.6.2022 – Landesbank Baden-Württemberg v. SRB (Asia T-396/22) (2022/C 380/10) Oikeudenkäyntikieli: saksa Asianosaiset Kantaja: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Saksa) (edustajat: asianajajat H. Berger ja M. Weber) Vastaaja: Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)
Vaatimukset Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin — kumoaa yhteisen kriisinratkaisuneuvoston (SRB) 11.4.2022 tekemän päätöksen yhteiseen kriisinratkaisurahastoon vuodelta 2022 suoritettavien ennakollisten vakausmaksujen laskennasta (SRB/ES/2022/18) liitteineen, siltä osin kuin riidanalainen päätös sekä sen liitteet I, II ja III koskevat kantajan maksua — velvoittaa vastaajan korvaaman oikeudenkäyntikulut.
Toissijaisesti siltä varalta, että unionin yleinen tuomioistuin katsoisi riidanalaisen päätöksen olevan mitätön sen vuoksi, että vastaaja käytti väärää virallista kieltä, ja että kumoamiskanne jätettäisiin tämän vuoksi tutkimatta sen vuoksi, ettei sillä ole kohdetta, kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin — toteaa, että riidanalainen päätös on mitätön kantajaa koskevilta osin — velvoittaa vastaajan korvaaman oikeudenkäyntikulut.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhdeksään kanneperusteeseen. 1.
Ensimmäinen kanneperuste: päätös rikkoo asetuksen (EU) No 806/2014 (1) 81 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (2) 3 artiklan kanssa, koska sitä ei ole laadittu kantajan kanssa käytettävällä virallisella kielellä eli saksaksi. 2.
Toinen kanneperuste: päätöksessä ei noudateta SEUT 296 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan mukaista perusteluvelvollisuutta ja sillä loukataan perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, koska sen perustelut ovat puutteelliset erityisesti, kun kyse on useista kohdista, joissa vastaaja käyttää säännöksissä annettua harkintavaltaa, koska siinä ei esitetä muiden toimielinten tietoja ja koska päätöksen laillisuusvalvonta on käytännössä mahdotonta. 3.
Kolmas kanneperuste: päätös rikkoo asetuksen (EU) 806/2014 69 ja 70 artiklaa sekä perusoikeuskirjan 16, 17, 41 ja 53 artiklaa, koska vastaaja on määrittänyt vuotuisen tavoitetason virheellisesti; toissijaisesti asetuksen (EU) 806/2014 69 ja 70 artikla ovat ylemmäntasoisen oikeuden vastaisia. 4.
Neljäs kanneperuste: delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 (3) 7 artiklan 4 kohdan toinen virke rikkoo ylemmäntasoista oikeutta, sillä siinä sallitaan laitosten suojajärjestelmän (Institutional Protection Scheme; jäljempänä IPS) jäsenten välinen epäasianmukainen ja suhteellisuusperiaatteen vastainen erottelu ja IPS-indikaattorin suhteuttaminen.