C 380/8
DA
Den Europæiske Unions Tidende
3.10.2022
RETTEN Sag anlagt den 28. juni 2022 — Landesbank Baden Württemberg mod Afviklingsinstansen (Sag T-396/22) (2022/C 380/10) Processprog: tysk Parter Sagsøger: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Tyskland) (ved advokaterne H. Berger og M. Weber) Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen)
Sagsøgerens påstande — Afgørelse truffet af Afviklingsinstansen den 11. april 2022 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2022 (SRB/ES/2022/18), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse, herunder bilag I, II og III hertil, vedrører sagsøgerens bidrag. — Afviklingsinstansen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Subsidiært, for det tilfælde, at Retten måtte lægge til grund, at den anfægtede afgørelse er retligt ikke-eksisterende som følge af, at sagsøgte ikke har anvendt det korrekte officielle sprog, og annullationssøgsmålet derfor ikke kan antages til realitetsbehandling, idet det er uden genstand, har sagsøgeren nedlagt følgende påstande: — Det fastslås, at den anfægtede afgørelse er retligt ikke-eksisterende. — Afviklingsinstansen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat ni anbringender. 1.
Første anbringende: Afgørelsen tilsidesætter artikel 81, stk.
1, i forordning (EU) nr.
806/2014 (1), sammenholdt med artikel 3 i Rådets forordning nr.
1 af 15. april 1958 (2), idet den ikke er affattet på tysk, hvilket er det sprog, der er valgt til at anvendes over for sagsøgeren. 2.
Andet anbringende: Afgørelsen tilsidesætter begrundelsespligten i henhold til artikel 296, stk.
2, TEUF og artikel 41, stk.
1, og artikel 41, stk.
2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og den grundlæggende ret til effektiv retsbeskyttelse i henhold til chartrets artikel 47, stk.
1, idet der foreligger begrundelsesmangler, navnlig i forbindelse med sagsøgtes anvendelse af flere skønsbeføjelser tillagt ved lov, og idet oplysninger om de andre institutter ikke offentliggøres, således at en domstolsprøvelse af afgørelsen er praktisk umulig. 3.
Tredje anbringende: Afgørelsen tilsidesætter artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr.
806/2014 og chartrets artikel 16, 17, 41 og 53, idet Afviklingsinstansen har fastsat det årlige målniveau fejlagtigt; Subsidiært strider artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr.
806/2014 mod trinhøjere retsregler. 4.
Fjerde anbringende: Artikel 7, stk.
4, andet punktum, i den delegerede forordning (3) strider mod trinhøjere retsregler, for så vidt som den tillader en objektivt uhensigtsmæssig og uforholdsmæssig differentiering mellem medlemmerne af en institutsikringsordning (herefter »IPS«), samt en relativering af IPS-indikatoren.