C 380/4
BG
Официален вестник на Европейския съюз
3.10.2022 г.
Ответник: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Lublinie
Преюдициални въпроси 1) Трябва ли член 203 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) да се тълкува в смисъл, че когато служител на данъчнозадължено лице по ДДС е издал фалшива фактура с начислен ДДС, в която е посочил данните на работодателя като данъчнозадължено лице без негово знание и съгласие, за лице, което начислява ДДС във фактура и дължи ДДС, следва да се счита: — данъчнозадълженото лице по ДДС, чиито данни са използвани неправомерно в съдържанието на фактурата, или — служителят, който неправомерно е начислил ДДС във фактурата, използвайки данните на субект, който е данъчнозадължено лице по ДДС?
2) Има ли значение при определянето кой по смисъла на член 203 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета трябва да се счита за лице, което начислява ДДС във фактура и дължи ДДС, при обстоятелства като описаните в точка 1 дали данъчнозадълженото лице по ДДС, наело на работа служителя, който неправомерно е посочил във фактурата с ДДС данните на наелото го на работа данъчнозадължено лице, може да се упрекне в неполагане на дължимата грижа при упражняването на надзор над служителя?
(1)
(ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).
Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 7 юли 2022 г. — RTL Nederland BV и, RTL Nieuws BV; друга страна в производството: Minister van Infrastructuur en Waterstaat (Дело C-451/22) (2022/C 380/06) Език на производството: нидерландски Запитваща юрисдикция Raad van State
Страни в главното производство Жалбоподатели: RTL Nederland BV, RTL Nieuws BV Друга страна в производството: Minister van Infrastructuur en Waterstaat
Преюдициални въпроси 1) Какво трябва да се разбира под сведения за „събития“ и „подходяща степен на поверителност“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Регламент No 376/2014 (1) и в светлината на правото на свобода на изразяване на мнение и на информация, закрепено в член 11 от Хартата и в член 10 от ЕКПЧ?
2) Трябва ли член 15, параграф 1 от Регламент No 376/2014 в светлината на правото на свобода на изразяване на мнение и на информация, закрепено в член 11 от Хартата и в член 10 от ЕКПЧ, да се тълкува в смисъл, че е съвместим с национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която е допустим отказ за оповестяване на всяка информация за докладвани събития?
3) При отрицателен отговор на втория въпрос: може ли компетентният национален орган да прилага общия национален режим на оповестяване, съгласно който информацията не се оповестява, ако интересът от нейното оповестяване не надхвърля интереси, свързани например с отношенията с други държави и международни организации, проверката, контрола и надзора от страна на държавни органи, зачитането на неприкосновеността на личния живот и избягването на непропорционално облагодетелстване или поставяне в неблагоприятно положение на физически или юридически лица?