C 355/20
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
16.9.2022.
3.14.
Pārtikas nekaitīguma kultūra (PNK) 2020. gada rudenī, pārskatot Pārtikas higiēnas vispārējos principus (CXC 1-1969), tika ieviesta PNK izveide un uzturēšana kā pamats jebkuras pārtikas higiēnas sistēmas veiksmīgai darbībai.
2021. gada martā, pieņemot Komisijas Regulu (ES) 2021/382, Regulas (EK) Nr. 852/2004 II pielikumā tika iekļauta īpaša XIa nodaļa par PNK, kurā definētas PNK sastāvdaļas.
Tāpēc pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem, kuri veic darbības, kas nav primārā ražošana un ar to saistītās darbības, ir jāievēro šī prasība.
Regulas (ES) Nr.
852/2004 II pielikuma XIa nodaļā ir minētas šādas PNK sastāvdaļas: a) vadības un visu darbinieku apņemšanās garantēt drošu pārtikas ražošanu un izplatīšanu; prasības par vadības apņemšanos ir sīkāk izstrādātas un noteiktas Regulā (EK) Nr. 852/2004; darbinieku apņemšanās ir izpratne par to, cik lielā mērā visi pārtikas apritē iesaistītā uzņēmēja darbinieki ir iesaistīti pārtikas nekaitīguma nodrošināšanā pārtikas apritē; b) līderība, nodrošinot nekaitīgas pārtikas ražošanu, un centieni, lai visi darbinieki ievērotu pārtikas nekaitīguma praksi; līderību var definēt kā izpratni par to, cik lielā mērā pārtikas apritē iesaistītā uzņēmuma vadītājs(-i) spēj iesaistīt personālu pārtikas nekaitīguma nodrošināšanā un atbilstības nodrošināšanā, lai izpildītu pārtikas nekaitīguma prasības un nodrošinātu adekvātu reakciju uz riskiem, novirzēm un mainīgiem apstākļiem; c) visu uzņēmumā strādājošo darbinieku informētība par pārtikas nekaitīguma apdraudējumiem un nozīmi; informētība ir izpratne par to, cik lielā mērā visi pārtikas apritē iesaistītā uzņēmuma darbinieki apzinās ar pārtikas nekaitīgumu saistītos riskus, kas attiecas uz viņu uzdevumiem, un kontrolē tos; d) atklāta un skaidra saziņa starp visiem darbiniekiem uzņēmumā, gan vienas darbības ietvaros, gan starp secīgām darbībām, gan vienā ražošanas vietā, gan dažādās pārtikas apritē iesaistītā uzņēmuma darbības vietās, arī saziņa par novirzēm un gaidām; saziņa attiecas uz izpratni par to, cik lielā mērā ar pārtikas nekaitīgumu saistītā informācija tiek nodota vai izplatīta organizācijā; e) pieejami pietiekami resursi, lai garantētu drošu un higiēnisku rīkošanos ar pārtiku; pietiekamus resursus definē kā priekšstatu par to, cik lielā mērā pārtikas apritē iesaistītā uzņēmēja uzņēmumā ir pieejami fiziskie un nefiziskie līdzekļi, kas nepieciešami, lai nodrošinātu pārtikas nekaitīgumu (piem., laiks, personāls, infrastruktūra, izglītība/apmācība, procedūras).
Lai gan minētie komponenti ir subjektīvi (uztvere), ir izstrādāti rīki, lai objektīvi novērtētu PNK pārtikas apritē iesaistītā uzņēmēja uzņēmumā; sk. piemēru 3. papildinājumā.
Tie ļauj salīdzināt, cik lielā mērā PNK un tās komponenti tiek ievēroti dažādos pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju uzņēmumos, dažādās pārtikas apritē iesaistīto uzņēmumu darbinieku grupās (piem., uzņēmēji un vadība, dažādās vietās, tiešā saskarē ar pārtiku vai bez tās), vai novērtēt tendences laika gaitā (atkārtoti izmantojot šo rīku).
Tas var rosināt veikt koriģējošus pasākumus, piemēram, noteiktu darbinieku papildu apmācību par dažiem vai visiem PNK komponentiem, komunikācijas kanālu uzlabošanu, ieguldījumus resursos.
Kā piemēru šādam instrumentam, ko var izmantot kā pamatu PNK izstrādei un novērtēšanai, var minēt aptauju, kurā ir vairāki rādītāji/paziņojumi par katru PNK komponentu.
Respondenti var izteikt, cik lielā mērā viņi piekrīt vai nepiekrīt (piem., skalā no 1 līdz 5).
Šādu rīku var izmantot arī kā pamatu, lai pārbaudītu pārtikas nekaitīguma kultūru pārtikas apritē iesaistītā uzņēmuma revīzijas laikā (sk.
III pielikumu).
Kad būs pieejami citi rīki, tos var publicēt Eiropas Komisijas tīmekļa vietnē.
Alternatīvas pieejas un novērtēšanas rīkus (pamatjautājumus) ir izstrādājusi Pasaules pārtikas nekaitīguma iniciatīva (GFSI) (13).
ELASTĪGUMA PIEMĒRS.
Regulā (EK) Nr. 852/2004 ir skaidri atzīts, ka, “ieviešot PNK, jāņem vērā pārtikas uzņēmuma veids un lielums”.
Ir acīmredzams, ka produkta veids, piemēram, tā neaizsargātība pret piesārņojumu un apdraudējuma pieaugumu, kā arī apiešanās ar to pārtikas apritē iesaistītā uzņēmumā ietekmē nepieciešamību pēc pārtikas nekaitīguma kultūras apjoma, taču apņemšanās ražot nekaitīgu pārtiku ir jāievēro visos uzņēmumos.
Ļoti mazos uzņēmumos, piemēram, mazumtirdzniecības uzņēmumos, kuri pieder ģimenei un kuros nav vai ir ļoti ierobežots skaits ārējo darbinieku, pārtikas nekaitīguma kultūru, piemēram, iesaistīšanos un izpratni par to, cik svarīgi ir strādāt, lai nodrošinātu (13) https://mygfsi.com/wp-content/uploads/2019/09/GFSI-Food-Safety-Culture-Full.pdf.