2022 9 6
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 342/83 2022 m. vasario 16 d., trečiadienis
17. atsižvelgdamas į tai, mano, kad sprendimo išstoti iš Sąjungos politinės ir ekonominės pasekmės yra didelės; yra įsitikinęs, kad Jungtinė Karalystė prieš priimdama sprendimą išstoti iš ES iš tikrųjų ir visapusiškai neįvertino pasekmių, todėl nebuvo pasirengusi šiai procedūrai; mano, kad Jungtinės Karalystės piliečiai turėjo mažai žinių apie Europos Sąjungą ir nebuvo tinkamai informuoti apie plataus masto sprendimo išstoti iš Sąjungos padarinius;
18. laikosi nuomonės, kad ES sutarties 50 straipsnio nuostatos dėl pranešimo ir termino pratęsimo pagal ES sutarties 50 straipsnio 3 dalį buvo taikomos pakankamai lanksčiai, kad būtų galima reaguoti į besikeičiančių Jungtinės Karalystės vyriausybių politinį nepastovumą ir nenuoseklumą, kartu išsaugant išstojimo proceso vientisumą ir palaikant Sąjungos teisinę tvarką;
19. primena, kad sprendimas išstoti yra suvereni valstybės narės teisė ir kad Sąjunga privalo pripažinti tos valstybės ketinimą; pabrėžia, kad ES sutarties 50 straipsnyje konkrečiai nenurodoma pranešimo apie ketinimą išstoti forma, todėl jai netaikomi jokie apribojimai; atsižvelgdamas į tai mano, kad tais atvejais, kai valstybė narė nesilaiko ES teisės ir (arba) pareiškia savo ketinimą atsisakyti taikyti Sutartis arba pripažinti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikciją ir laikytis jo sprendimų, tai yra aiškus su naryste ES susijusių įsipareigojimų atmetimas;
20. atkreipia dėmesį į tai, kad išstojimas iš Europos Sąjungos iš esmės yra sudėtingas procesas ir kad išstojančios valstybės narės politiniai pasirinkimai būsimų savo santykių su Sąjunga atžvilgiu šį procesą gali dar labiau apsunkinti;
Tvarkingo išstojimo svarba
21. yra įsitikinęs, kad, nors norint išstoti nebūtinas išstojančios valstybės narės ir Sąjungos susitarimas, tačiau iš JK išstojimo proceso matyti, kad svarbu sudaryti susitarimą dėl išstojimo tvarkos, visų pirma siekiant apsaugoti piliečių, kuriems išstojimas daro poveikį, teises ir teisėtus lūkesčius;
22. mano, kad ES institucijos padarė viską, ką galėjo, ir įvykdė savo įsipareigojimą užtikrinti susitarimo sudarymą; palankiai vertina pastangas, įdėtas siekiant išvengti išstojimo be susitarimo scenarijaus; atsižvelgdamas į tai pažymi, kad pagal ES sutarties 50 straipsnio 3 dalį, jei susitarimas nepasiekiamas, išstojimas įsigalioja praėjus dvejiems metams nuo pranešimo Tarybai dienos; pabrėžia, kad ES sutartyje nėra nuostatų, kurias būtų galima taikyti išstojimo be susitarimo scenarijaus ir netvarkingo išstojimo atveju;
23. pabrėžia, kad, atsižvelgiant į tai, jog ES bendroji rinka yra labai integruota, valstybės narės išstojimas daro poveikį visoms ekonominės veiklos sritims, ir yra būtini teisiniai ir administraciniai pakeitimai visais ES, valstybių narių ir vietos lygmenimis; pakartoja, koks svarbus Komisijos ir valstybių narių atliekamas darbas visais viešojo administravimo lygmenimis, taip pat didinant informuotumą ir tam parengiant piliečius bei privatųjį sektorių, skelbiant daug konkrečių suinteresuotųjų subjektų pranešimų apie pasirengimą ir laiku priimant vienašales ir laikinas nenumatytų atvejų priemones, kuriomis būtų sprendžiama galimo išstojimo be susitarimo ir netvarkingo išstojimo problema;
24. pažymi, kad ES sutartyje konkrečiai nenurodyti jokie esminiai reikalavimai, susiję su pagrindiniais išstojančios valstybės narės ir Sąjungos būsimų santykių principais ir jų sąsaja su išstojimo tvarka; vis dėlto primena, kad, remiantis ES sutarties 50 straipsnio 2 dalimi, susitarime dėl išstojimo turi būti atsižvelgiama į pagrindinius būsimų išstojančios valstybės santykių su Sąjunga principus;
25. pažymi, kad Jungtinės Karalystės išstojimo atveju ES sutarties 50 straipsnio 3 dalyje nustatytas dvejų metų laikotarpis, skaičiuojamas nuo momento, kai išstojanti valstybė narė praneša apie išstojimą, po kurio jai nustoja galioti Sutartys, pasirodė esąs per trumpas tvarkingam išstojimui užtikrinti, nes buvo būtini trys šio laikotarpio pratęsimai ir vėliau – pereinamasis laikotarpis; primena, kad šį laikotarpį galima pailginti jį pratęsiant pagal ES sutarties 50 straipsnio 3 dalį; mano, kad toks pratęsimas suteikia galimybę tęsti derybas, kad būtų išvengta skardžio efekto; vis dėlto primena, kad per visą dvejų metų laikotarpį ir vėlesnius jo pratęsimus piliečiams, ekonominės veiklos vykdytojams, valstybėms narėms bei trečiųjų šalių prekybos partneriams teko susidurti su beprecedenčio masto ir užsitęsusiu teisiniu netikrumu;