6.9.2022
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 342/83 Keskiviikko 16. helmikuuta 2022
17. katsoo tältä osin, että unionista eroamista koskevan päätöksen poliittiset ja taloudelliset seuraamukset ovat merkittäviä; uskoo, ettei Yhdistynyt kuningaskunta ollut aidosti ja kattavasti arvioinut näitä seuraamuksia ennen eropäätöstä, minkä johdosta se ei ollut riittävästi valmistautunut menettelyyn; uskoo, että Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla oli hatarat tiedot Euroopan unionista eikä heille tiedotettu asianmukaisesti unionista eroamista koskevan päätöksen kauaskantoisista seurauksista;
18. katsoo, että SEU 50 artiklan määräyksiin ilmoituksesta ja SEU 50 artiklan 3 kohdan mukaisen määräajan pidentämisestä on suhtauduttu riittävän joustavasti, jotta on voitu vastata Yhdistyneen kuningaskunnan toisiaan seuranneiden hallitusten poliittiseen epäröintiin ja epäjohdonmukaisuuksiin, samalla kun on onnistuttu säilyttämään eroprosessin eheys ja ylläpitämään unionin oikeusjärjestystä;
19. muistuttaa, että eropäätös on jäsenvaltion suvereeni oikeus ja että unioni on velvoitettu tunnustamaan eroa hakevan valtion aikomuksen; huomauttaa, että SEU 50 artiklassa ei täsmennetä eikä siten rajoiteta millään tavoin eroaikeesta tehtävän ilmoituksen muotoa; uskoo tähän liittyen, että jos jäsenvaltio ei noudata EU:n oikeutta ja/tai ilmaisee aikeensa kieltäytyä soveltamasta perussopimuksia tai tunnustamasta unionin tuomioistuimen tuomiovaltaa ja kunnioittamasta sen tuomioita, kyseessä on selkeä osoitus haluttomuudesta noudattaa EU:n jäsenyyteen liittyviä velvoitteita;
20. huomauttaa, että eroaminen Euroopan unionista on luonteeltaan monimutkainen prosessi ja että eroavan jäsenvaltion tekemät poliittiset valinnat, jotka koskevat sen tulevia suhteita unioniin, voivat tehdä siitä entistä monimutkaisemman;
Hallitun eron merkitys
21. katsoo, että siitä huolimatta, ettei ero edellytä eroavan jäsenvaltion ja unionin välistä sopimusta, Yhdistyneen kuningaskunnan eroprosessi osoittaa, miten tärkeää on tehdä sopimus erojärjestelyistä erityisesti asianomaisten kansalaisten oikeuksien ja oikeutettujen odotusten suojaamiseksi;
22. katsoo, että EU:n toimielimet tekivät kaikkensa ja täyttivät velvollisuutensa varmistaa sopimuksen aikaansaaminen; kiittää sopimuksettoman eron välttämiseksi nähtyä vaivaa; toteaa tältä osin, että mikäli sopimusta ei saavuteta, ero tulee SEU 50 artiklan 3 kohdan mukaisesti voimaan kahden vuoden kuluttua siitä, kun neuvosto on saanut ilmoituksen; korostaa, että SEU-sopimuksessa ei ole määräyksiä sopimuksettoman ja hallitsemattoman eron varalle;
23. korostaa, että koska EU:n sisämarkkinat ovat pitkälle yhdentyneet, yhden jäsenvaltion ero vaikuttaa kaikkiin taloudellisen toiminnan aloihin ja EU:ssa, jäsenvaltioissa ja paikallisesti on tarpeen tehdä kaikilla tasoilla oikeudellisia ja hallinnollisia mukautuksia; toteaa jälleen pitävänsä tärkeänä komission ja jäsenvaltioiden kaikilla julkishallinnon tasoilla tekemää työtä ja toimia tietoisuuden lisäämiseksi ja kansalaisten ja yksityisen sektorin valmistelemiseksi julkaisemalla monia yksittäisten sidosryhmien brexitiin valmistautumista koskevia ilmoituksia ja hyväksymällä hyvissä ajoin yksipuolisia ja väliaikaisia varautumistoimenpiteitä, jotta voitiin ottaa huomioon sopimuksettoman ja hallitsemattoman eron mahdollisuus;
24. toteaa, että SEU-sopimuksessa ei esitetä aineellisia vaatimuksia, jotka koskevat eroavan jäsenvaltion ja unionin välisen tulevan suhteen kehystä ja sen kytköstä erojärjestelyihin; muistuttaa kuitenkin, että SEU 50 artiklan 2 kohdan mukaan erosopimuksessa on otettava huomioon puitteet, jotka sääntelevät eroavan valtion myöhempiä suhteita unioniin;
25. toteaa, että Yhdistyneen kuningaskunnan tapauksessa SEU 50 artiklan 3 kohdassa määrätty jäsenvaltion eroilmoituksesta alkava kahden vuoden määräaika, jonka kuluttua perussopimuksia lakataan soveltamasta eroavaan jäsenvaltioon, osoittautui liian lyhyeksi hallitun eron toteuttamiseksi, koska pidettiin tarpeellisena pidentää tätä ajanjaksoa kolmeen kertaan ja ottaa vielä sen jälkeen käyttöön siirtymäaika; muistuttaa, että tätä määräaikaa voidaan pidentää SEU 50 artiklan 3 kohdan mukaisesti; katsoo, että määräajan pidennys mahdollistaa neuvottelujen jatkamisen, jotta vältetään sopimukseton tila; palauttaa kuitenkin mieliin, että kyseisen kahden vuoden ajanjakson ja sen pidennysten aikana kansalaiset, talouden toimijat, jäsenvaltiot ja kolmansien maiden kauppakumppanit joutuivat toimimaan ennennäkemättö­ mässä ja pitkittyneessä oikeudellisessa epävarmuudessa;